Єдиний унікальний номер 229/1886/15-ц Номер провадження 22-ц/775/792/2015
Головуючий в 1 інстанції Гонтар А.Л.
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Гапонова А.В., Краснощокової Н.С.

при секретарі Парфенюку Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дружківський завод металевих виробів» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 09 вересня 2015 року,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дружківський завод металевих виробів» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги він мотивував тим, що при його звільненні за скороченням штату були допущені наступні порушення: фактично було скорочено 5 одиниць слюсаря-ремонтника 5 розряду, а не 3, як зазначено в наказі від 27 січня 2014 року №27; на засідання профспілки від 29 квітня 2014 року його не викликали і своєї згоди на розгляд питання він не надавав; повідомлення про скорочення від 12 березня 2014 року не містить будь-якого посилання на норми статуту підприємства.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 09 вересня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На вказане рішення позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, просить його скасувати.

Обґрунтовуючи доводи скарги зазначає, що суддя була заінтересована в розгляді справи, оскільки до цього розглядала справи, пов'язані з даним звільненням №229/1467/14-ц та №229/1886/15-ц; суд не об'єктивно розглянув справу, прийнявши до уваги недостовірні докази щодо штатного розкладу; суд визнав факт скорочення штату, проте це твердження не відповідає дійсності, оскільки не була врахована одна одиниця слюсаря 5 розряду; оскільки рішення про його виключення з членів професійно спілки не приймалося, тому слід вважати, що він на момент звільнення був членом профспілки.

Позивач підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник підприємства Шишко Ю.А. просив її відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивача ОСОБА_1 було прийнято на роботу до ПАТ «Дружківський завод металевих виробів» 10 липня 2007 року на посаду слюсаря-ремонтника 5 розрядку, що підтверджується наказом № 147 від 10 липня 2007 року.

12 травня 2014 року його було звільнено відповідно до пункту 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату, що підтверджується наказом № 113/п від 12 травня 2014 року.

Згідно наказу № 27 від 27 січня 2014 року на ПАТ «Дружківський завод металевих виробів» відбулися зміни в організації виробництва, зокрема, скорочення трьох одиниць слюсаря-ремонтника 5 розряду пресового відділення.

Відповідно до штатних розкладів станом на 01 січня 2014 року на підприємстві було шість одиниць слюсаря-ремонтника 5 розряду пресового відділення, а на 12 березня 2014 року залишилось дві одиниці за цією професією.

Позивача ОСОБА_1 про наступне вивільнення було попереджено особисто письмовим розпорядженням 12 березня 2014 року, що підтверджується його підписом. За закінченням двохмісячного терміну після даного попередження було видано наказ № 113/п від 12 травня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 у зв'язку зі скороченням штату. З даним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений під підпис.

Відповідно до акту від 12 березня 2014 року позивачу було запропоновано ряд посад, від яких позивач, ознайомившись з актом, відмовився. ОСОБА_1 також були запропоновані вакантні посади 14 березня 2014 року, 31 березня 2014 року, 04 квітня 2014 року, 15 квітня 2014 року, 28 квітня 2014 року, 30 квітня 2014 року, 12 травня 2014 року.

Питання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 профспілкою підприємства не розглядалось, у зв'язку з тим, що позивач не є членом профспілкової організації, що підтверджується протоколом профспілкового комітету № 136 від 29 квітня 2014 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні ОСОБА_1 порушень вимог трудового законодавства допущено не було, а дії відповідача ґрунтуються на нормах закону.

З вказаними висновками суду першої інстанції можливо погодитися, виходячи з наступного.

Як встановлено п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно частинам 1 - 3 ст. 40-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

З матеріалів справи вбачається, що наказом від 27 січня 2014 року №27 було прийняте рішення про скорочення певних професій служби експлуатації та ремонту, в тому числі і 3 одиниці слюсаря-ремонтника 5 розряду пресового відділення. В даний наказ були внесені зміни наказом від 19 лютого 2014 року №120 а, зокрема, стосовно скорочення просади слюсаря-ремонтника 5 розряду пресового відділення, а саме замість 3 одиниць скоротити 4 одиниці. (а. с. 31, 91, 92)

Тобто на підприємстві мало місце скорочення чисельності робітників, що підтверджується штатними розкладами станом на 01.01.2014 року, на 12.03.2014 року та на 12.05.2014 року. (а. с. 97-102)

Питання про вивільнення позивача було розглянуте на засіданні комісії по розгляду питань, пов'язаних з вивільненням робітників по скороченню чисельності персоналу від 12.03.2014 року (протокол №21). Вказана комісія була створена наказом від 08.02.2013 року №78. (а. с. 90) На засіданні комісії встановлено, що станом на 01.01.2014 року в пресовому відділенні служби експлуатації та ремонту працювало 6 слюсарів-ремонтників, з яких один робітник переведений 30.01.2014 року, другий - звільнений за згодою сторін 03.03.2014 року, а третій звільнений за скороченням штату - 11.03.2014 року. Таким чином, залишився позивач та ще два робітника у яких більш вища кваліфікація (у ОСОБА_1 тарифна сітка «П») та які мають переважне право залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці (отримали каліцтво на виробництві). (а. с. 66, 67, 135-141, 147)

Як встановлено ч. 1 та п. 7 ч. 2 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі, зокрема, надається працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання.

У даному випадку адміністрація підприємства врахувала вимоги ст. ст. 40-2, 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі та прийняла відповідне рішення з цього питання.

Про наступне звільнення, а саме з 12.05.2014 року, позивач був попереджений 12 березня 2014 року, про що свідчить його власноручний підпис на повідомленні. (а. с. 68)

З моменту попередження до винесення наказу про звільнення, позивачу неодноразово запропоновувалася інша робота на підприємстві від якої він відмовився, що вбачається з актів про відмову ОСОБА_1 від запропонованих інших спеціальностей та професій.

Згідно наказу від 12.05.2014 року №113/п позивача було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення позивач був ознайомлений з цим наказом. (а. с. 7, 89)

Таким чином, підприємством були дотримані норми трудового законодавства, що регламентуються звільнення працівника за скороченням штату.

Суд не може прийняти до увагу доводи апеляційної скарги позивача щодо кількості працюючих слюсарів-ремонтників 5 розряду пресового відділення служби експлуатації та ремонту на момент прийняття наказу від 27 січня 2014 року №27 про скорочення штату робітників, оскільки вони спростовуються матеріалами справи і ґрунтуються на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

В той же час, частиною 1 статті 43-1 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається, зокрема у випадку звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації.

Адміністрація підприємства зверталася до профспілкового органу з питанням про надання згоди на звільнення позивача у зв'язку зі скороченням штату, проте дане питання профкомом не розглядалося, оскільки позивач на момент звільнення не був членом профспілки, що діє на підприємстві. Дана обставина підтверджується випискою з протоколу №136 засідання профспілкового комітету ПАТ «Дружківський завод металевих виробів» від 29.04.2014 року. (а. с. 93) Позивач не навів допустимих доказів на підтвердження своїх доводів в цій частині, тому вони не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуально права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 09 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Судді: