Провадження №2/761/5577/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарях Іовенко М.В., Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Державної наукової установи «Енциклопедичне видавництво» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить визнати незаконним її звільнення з роботи та поновити на посаді вченого секретаря Державної наукової установи «енциклопедичне видавництво»; стягнути з Державної наукової установи «Енциклопедичне видавництво» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.04.2015 р. по дату поновлення на роботі; стягнути з Державної наукової установи «Енциклопедичне видавництво» немайнову шкоду у розмірі 30 000,00 грн. шкоду заподіяну приниженням честі, гідності та ділової репутації; повернути належне позивачу на праві особистої власності майно, яке знаходиться у приміщенні ДНУ «Енциклопедичне видавництво»; притягнути до відповідальності директора Державної наукової установи «Енциклопедичне видавництво» ОСОБА_2 за порушення законодавства про профспілки та перешкоджання законній діяльності Первинної профспілкової організації працівників ДНУ «енциклопедичне видавництво». Вимоги представник ОСОБА_1 мотивує тим, що з 01 лютого 2013 р. позивач працювала на посаді відповідального секретаря за сумісництвом у Державному підприємстві «Всеукраїнське спеціалізоване видавництво «Українська енциклопедія» імені М.П. Бажана». У зв»язку із ліквідацією підприємства шляхом реорганізації з 01.10.2013 р. ОСОБА_1 працювала у на посаді ученого секретаря за сумісництвом у відповідача. Наприкінці 2014 року позивач дізнався про проведення низки звільнень на підприємстві, а тому з метою захисту прав працівників в установі було проведено установчі збори засновників первинної профспілкової організації працівників Державної наукової установи., про що складено протокол та повідомлено відповідача. Крім того, позивачем 30.03.2015 р. до керівництва установи було подано заяву про надання щорічної основної відпустки 0 01 квітня 2015 року , але замість надання відпустки ОСОБА_1 було видано наказ про звільнення з підстав ст.. 7 КЗпП України та п. 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції та Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 р. № 43, а також прийняття на цю посаду працівника за основним місцем роботи. Наказ про звільнення видано без погодження профспілкового органу, що є грубим порушенням ч. 3 ст. 252 КЗпП України. Крім того попередити працівника про звільнення відповідач згідно до ч. 1 ст. 49 КЗпП України мав за не пізніше ніж за 2 місяці. Також не було надано позивачу довідку про нараховані та виплачені суми, не проведено остаточний розрахунок. Відповідачем також не було повернуто і персональний комп»ютер, яким користувалась під час роботи позивач, що його було передано підприємству за договором безоплатного користування майном (позички) № 005 від 01 квітня 2013 року, укладеного з Державним підприємством «Всеукраїнське спеціалізоване видавництво «Українська енциклопедія» імені М.П. Бажана». Крім того у січні-березні 2015 р. адміністрація відповідача проводила низку зборів трудового колективу на якій директор установи та її заступник розповсюджували негативну, неправдиву інформацію щодо позивача та інших осіб, що призвело до погіршення ставлення до ОСОБА_1, як до ученого секретаря та члена виборного органу профспілки.

В судовому засіданні представник позивача уточнив та збільшив вимоги та просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 14 701,39 грн., надбавку до заробітної плати за стаж наукової роботи з листопада 2014 р. по день звільнення у розмірі 1938,15 грн.; грошову компенсацію за невикористану відпустку за 28 днів - 3 331,72 грн. Та моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн. за неправомірні дії відповідача.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову. Пояснив, що дійсно 30.03.2015 року винесено наказ про звільнення позивача з займаної посади відповідно до ст.. 7 КЗпП України в тому числі і з тих підстав, що на її місце прийнято особу , який не є сумісником. У випадку звільнення особи, яка працювала за сумісництвом не вимагається згода профспілки. Крім того, відповідач заперечує сам факт існування профспілкової організації, зважаючи на те, що документи щодо її легалізації не були надані до установи. Щодо повернення комп»ютерної техніки, то відповідач вважає зазначити наступне. Беручи до уваги ту обставину, що договір укладено з ДП «Всеукраїнське державне спеціалізоване видавництво «Українська енциклопедія імені М.П. Бажана» , яке не є ліквідованим такі має виконувати саме спеціалізоване видавництво, а не відповідач. Інші ж вимоги, заявлені представником ОСОБА_1 в судовому засіданні не доведені, а тому також не підлягають задоволенню.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Встановлено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 30.09.2013 р. призначена на посаду ученого секретаря за сумісництвом ДНУ «Енциклопедичне видавництво» відповідно до наказу № 1-к від 30.09.2013 р.

30.03.2015 р. наказом № 61 ОСОБА_1 було звільнено з посади ученого секретаря за сумісництвом з 31.03.2015 р. у зв»язку із прийняттям на цю посаду працівника за основним місцем роботи відповідно до ст.. 7 КЗпП України, п. 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств , установ і організацій, затвердженого наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінфіну від 28 червня 1993 року № 43.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки 30.12.2014 р. в установі було створено первинну профспілкову організацію, головою якої його обрано та не від неї отримано дозволу на звільнення та звільнення відбулось на підставі неправдивих документів.

Трудовий договір, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

За положеннями ст. 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» первинна організація профспілки - добровільне об'єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі.

Профспілки, їх об'єднання, згідно до ст. 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу. Для легалізації профспілок, об'єднань профспілок їх засновники або керівники виборних органів подають заяви. До заяви додаються статут (положення), протокол з'їзду, конференції, установчих або загальних зборів членів профспілки з рішенням про його затвердження, відомості про виборні органи, наявність організацій профспілки у відповідних адміністративно-територіальних одиницях, про засновників об'єднань. На підставі поданих профспілкою, об'єднанням профспілок документів легалізуючий орган у місячний термін підтверджує заявлений статус за ознаками, визначеними статтею 11 цього Закону, включає профспілку, об'єднання профспілок до реєстру об'єднань громадян і видає профспілці, об'єднанню профспілок свідоцтво про легалізацію із зазначенням відповідного статусу. Статус організацій всеукраїнської профспілки чи профспілки іншого статусу визначається статутом цієї профспілки. Про належність до певної профспілки організації, які діють на підставі статуту цієї профспілки, надсилають легалізуючому органу за місцем свого знаходження повідомлення із посиланням на свідоцтво про легалізацію профспілки, на підставі якого вони включаються до реєстру об'єднань громадян. Первинні профспілкові організації також письмово повідомляють про це роботодавця. Профспілка підприємства, установи, організації, яка діє на підставі власного статуту, легалізується у порядку, визначеному цією статтею. Профспілка, об'єднання профспілок набувають права юридичної особи з моменту затвердження статуту (положення). Статусу юридичної особи набувають також організації профспілки, які діють на підставі її статуту.

З матеріалів справи вбачається, що свідоцтво про легалізацію із зазначенням відповідного статусу профспілки відсутні.

З іншого боку за приписами ст.. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках, зокрема, звільнення з суміщуваної роботи у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв'язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством.

Проте, статтею 7 КЗпП України встановлюються особливості регулювання праці деяких категорі працівників, а саме собливості регулювання праці деяких категорій працівників осіб, які працюють у районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я, тимчасових і сезонних працівників, а також працівників, які працюють у фізичних осіб за трудовими договорами, додаткові (крім передбачених у статтях 37 та 41 цього Кодексу) підстави для припинення трудового договору деяких категорій працівників за певних умов (порушення встановлених правил прийняття на роботу та ін.) встановлюються законодавством.

Пунктом 8 Положення Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції та Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 р. № 43 передбачено, що звільнення з роботи за сумісництвом провадиться з підстав, передбачених законодавством, а також у разі прийняття працівника, який не є сумісником.

Проте, на думку суду, зазначене положення не звільняє роботодавця від виконання положень ст. 49-2 КЗпП України щодо попередженя про наступне вивільнення працівників персонально не пізніше ніж за два місяці.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо порушення процедури звільнення позивача та вважає за можливе задовольнити заявлені вимоги в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

За положеннями ст. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При обчисленні розміру середнього заробікту за весь час вимушеного прогулу суд виходить з п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженного Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02. 1995 року № 100.

При цьому суд аапжпє за можливе покласти в основу рішення розрахунок наданий представником ОСОБА_1 щодо середньоденної заробітної плати позивача у розмірі 94,54 грн. та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.04.2015 р. по 17.12.2015 р. у розмірі у розмірі 16 686,73 грн.

Щодо стягнення з відповідача надбавки до заробітної плати за стаж наукової роботи та компенсацію за невикористану відпустку не виплачених під час звільнення, слід зазначити наступне.

Приписами ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звiльненнi працiвника виплата всiх сум, що належать йому вiд пiдприємства, установи, органiзацiї, провадиться в день звiльнення.

Зважаючи на те, що прийнято рішення щодо поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді, підстави для застосування положень ст.. 116 КЗпП України відсутні.

В свою чергу згідно до ст. 237 - 1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП ( 322-08 ) (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Враховуючи обставини встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про наявність моральної шкоди, що її було спричинено позивачу з боку відповідача.

Вирішуючи питання про розмір даної шкоди в грошовому еквіваленті, суд виходить з втрат немайнового характеру, що їх зазнав позивач, зміни, які відбулись в житті позивача, а тому оцінює моральну шкоду в 1000,00 грн.

Як свідчать матеріали справи 01.04.2013 р. між ОСОБА_1 та Державним підприємство «Всеукраїнське державне спеціалізоване видавництво «Українська енциклопедія» імені М.П. Бажана в особі директора Ю.І. Шаповала було укладено договір № 005 безоплатного користування майном (позички), за умовами якого позивач надав підприємству у безоплатне користування належне йому на праві власності комп'ютерне устаткування, що його визначено у акті приймання-передачі комп'ютерної техніки.

Представник позивача просить суд зобов»язати відповідача повернути майно ОСОБА_1, яке знаходиться у приміщенні видавництва та відшкодувати відповідача немайнову шкоду, спричинену приниженням честі, гідності та ділової репутації у розмірі 30 000,00 грн. у зв»язку із розповсюдженням недостовірної, неправдивої інформації.

Зважаючи на те, що відповідачем по даній справі є ДНУ «Енциклопедичне видавництво», беручи до уваги , що представником позивача не доведено, що особа, яка укладала угоду з позивачем ліквідована, вимоги в частині повернення належного позивачу майна задоволенню не підлягають.

Також не підлягають задоволенню і вимоги щодо відшкодування шкоди, що її завдано розповсюдженням недостовірної інформації, оскільки в судовому засіданні не доведено розповсюдження останньої.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про поновлення незаконно звільненого працівника та присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,88,212-215 ЦПК України, ст.ст. 40,43,49-1,237-1, ст. 23 ЦК України, Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати звільнення ОСОБА_1 незаконним та поновити ОСОБА_1 на посаді ученого секретаря Державної наукової установи «Енциклопедичне видавництво» з 01 квітня 2015 р.

Стягнути з Державної наукової установи «Енциклопедичне видавництво» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 16 686 грн. 73 коп.

Стягнути з Державної наукової установи «Енциклопедичне видавництво» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Державної наукової установи «Енциклопедичне видавництво» судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо його не скасовано після розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суддя