Апеляційний суд Житомирської області
Справа №294/947/13-ц Головуючий у 1-й інст. Мельничук О. О.
Категорія 27 Доповідач Зарицька Г. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» (далі ПАТ «ОСОБА_1 Аваль») про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 14 квітня 2015 року

встановила:

У червні 2013 року ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» звернувся з позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 492 209,05 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору №014/7802/74/55803 від 29.12.2011 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 390 845,28 грн з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 10,5 % річних та з кінцевою датою повернення 29.03.2038 р. В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобовязання не виконала, внаслідок чого станом на 03.06.2013 р. виникла заборгованість в розмірі 492 209,05 грн. Враховуючи наведене, просив позов задовольнити.

10.09.2014 р. ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» подав заяву про збільшення розміру позовних вимог та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 778 784,01 грн.

12.03.2014 р. ОСОБА_2 звернулася з зустрічним позовом до ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» та просила визнати кредитний договір №014/7802/74/55803 та договір іпотеки від 29.12.2011 року недійсними. В обґрунтування вимог зазначала, що вказані договори укладені з порушенням вимог чинного законодавства та без врахування інтересів її неповнолітніх дітей.

Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 14 квітня 2015 року позов ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 657 823,93 грн та 3 086,54 грн судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених до суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в цих межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.203. ч.1 ст.215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови №9 від 6 листопада 2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Судом встановлено, що 29.12.2011 р. між ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №014/7802/74/55803, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 390 845,28 грн, а відповідач зобовязалася повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 10,50% річних до 29 березня 2038 року (а.с.8-11).

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 29.12.2011 р. між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_2 передала банку в іпотеку належну їй на праві власності трикімнатну квартиру за №6 по вул. 50-річчя Жовтня, 29 в смт. Чуднів Чуднівського району Житомирської області. (а.с.14-17).

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В обґрунтування вимог про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними ОСОБА_2 зазначала, що 21 січня 2008 року між нею та банком було укладено кредитний договір № 014/7802/128091 терміном на 180 місяців на суму позики 40 000 доларів США, а 22 січня 2008 року договір іпотеки з цим же предметом іпотеки. По кредитному договору від 21.01.2008 р. банк, в порушення вимог ст.55 Закону України „Про банки і банківську діяльність, ст. 1056-1 ЦК України, в односторонньому порядку підняв процентну ставку і з метою приховування порушень чинного законодавства запропонував позивачу переоформити кредитний договір від 29 грудня 2011 року із валютою кредиту гривня. Під цей кредит до тіла кредиту зарахував всі свої незаконно підняті і нараховані проценти.

Наведене свідчить, що ОСОБА_2 фактично не погоджується з умовами кредитного договору, який укладався між нею та банком 21 січня 2008 року. Однак, вимоги до суду про визнання цього договору недійсним вона не заявляла.

З матеріалів справи видно, що виконання умов кредитного договору від 21 січня 2008 року було сторонами завершено з укладенням нового договору від 29.12.2011 р. внаслідок безготівкового перерахування суми кредиту за новим договором на дострокове погашення кредиту за договором від 21.01.2008 р. на підставі письмової заяви самої ОСОБА_2 (а.с.153-155).

За п.3 ч.1 ст.71 ЦК України опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири.

Згідно з ч.1 ст.224 Ц України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним.

В обґрунтування зустрічних вимог, відповідач також зазначала, що в порушення вимог закону, договір іпотеки укладений без дозволу органу опіки та піклування.

З матеріалів справи видно, що відповідач має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.20 зв.).

На момент укладення договору іпотеки і на даний час ОСОБА_2 значиться зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.21).

За ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Оскільки на момент укладення договору іпотеки відповідач та її неповнолітні діти не проживали у спірному жилому приміщенні (квартирі №6 по вул. 50-річчя Жовтня, 29 в смт. Чуднів Чуднівського району Житомирської області), дозвіл органу опіки та піклування на його укладення не потребується.

З врахуванням вищенаведеного, суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як свідчить довідка-розрахунок ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» умови кредитного договору №014/7802/74/55803 від 29.12.2011 р. ОСОБА_2 виконує неналежним чином, внаслідок чого станом на 20 серпня 2014 року виникла заборгованість у розмірі в розмірі 701 734,18 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом 386754,65 грн, в т.ч. прострочена заборгованість за кредитом 4343,15 грн, заборгованість за відсотками 77691,95 грн, в т.ч. прострочена заборгованість за відсотками 75244,27 грн., пеня 237 287,58 грн. (а.с.124-125).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з вимог ст.ст. 526, 610-612, 627, 1048-1050, 1054, ч.3 ст.551 ЦК України та обґрунтовано стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 657823,93 грн.

Доводи апеляційної скарги не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: