Справа № 500/4528/15-ц
Провадження № 6/500/385/15
УХВАЛА

Іменем України

29 липня 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Адамова А.С.

при секретарі: Топтигіної І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області про тимчасову заборону боржнику ОСОБА_1 у виїзді за межі України,

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_2 звернувся до суду з поданням, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби, про тимчасову заборону боржнику ОСОБА_1 у виїзді за межі України, посилаючись на те, що остання ухиляється від виконання: за виконавчим листом № 815/2335/14 виданого Одеським окружним адміністративним судом 06.06.2014 року; за вимогою про сплату боргу № Ф-377-у , виданої 02.03.2012 року управлінням Пенсійного Фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі; за вимогою про сплату боргу управлінням Пенсійного Фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі; за вимогою про сплату боргу № Ф-520-у, виданої 11.02.2013 року управлінням Пенсійного Фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі про стягнення з неї на користь держави в особі Пенсійного Фонду України боргу в розмірі 8159,13 грн.

В судове засідання старший державний виконавець не зявився.

Згідно з п.4 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, право вільно пересуватися може у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Законодавством України встановлено випадки, у яких застосовуються такі обмеження, визначено порядок та умови їх застосування, зокрема, ст.6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», п.18 ч.3 ст.11 ЗУ „Про виконавче провадження , ч.1 ст.377 1 ЦПК України.

Так, відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року за №606-ХІV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Частина 1 ст.377-1 ЦПК України передбачає, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

За змістом п.5 ч.1 та ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року за №3857-ХІІ громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобовязань.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за поданням державного виконавця, обовязково погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби, за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон і з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України, від виконання зобовязань, покладених рішенням суду чи іншого органу (посадової особи). Таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобовязань.

Застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст.33 Конституції України та ст.313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Державним виконавцем не надано доказів того, що ним відповідно до ч.1 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» було вичерпано весь передбачений перелік заходів щодо примусового виконання судового рішення або всі вони виявилися безрезультатними. Так, в матеріалах справи відсутні докази, що боржник повідомлений про наявність боргу, вручення йому постанови про відкриття виконавчого провадження, що дає підстави вважати, що ОСОБА_1 необізнана про покладення на неї зобовязань: за виконавчим листом № 815/2335/14, виданого Одеським окружним адміністративним судом 06.06.2014 року; за вимогою про сплату боргу № Ф-377-у , виданої 02.03.2012 року управлінням Пенсійного Фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі; за вимогою про сплату боргу управлінням Пенсійного Фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі; за вимогою про сплату боргу № Ф-520-у, виданої 11.02.2013 року управлінням Пенсійного Фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі про стягнення з неї на користь держави в особі Пенсійного Фонду України боргу в розмірі 8159,13 грн.

Матеріали подання не містять зазначення на докази умисного ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобовязань, відсутні посилання на її пояснення з цього питання, попередження про можливість встановлення заборони виїзду, немає доказів того, що її викликали до Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, а вона не зявилася, Факт наявності заборгованості не є безумовною підставою для застосування такого обмеження прав.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального і процесуального права, суд вважає, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України передчасне, оскільки , наведені у ньому обставини і додані до нього документи не можуть бути в даному випадку визнані такими, що свідчать про умисне ухилення боржника від виконання судового рішення в контексті положень ст.377-1 ЦПК України, ст.6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження», а тому правові підстави для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні.

Керуючись ст.377-1 ЦПК України, ст.ст.11, 31, 52, 68 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст.1, 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», -

УХВАЛИВ:

У задоволені подання старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області про тимчасову заборону боржнику ОСОБА_1 у виїзді за межі України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом пяти днів з дня її проголошення, особи, які не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_3