233 № 224/637/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суду Донецької області у складі

головуючого-судді Котормуса Т.І.;

за участі секретаря судового засідання Циганенко Ю.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Дебальцівської міської ради Донецької області про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, 24 березня 2014 року звернулися до Дебальцевського міського суду Донецької області з позовом до Дебальцівської міської ради і просять суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 8/25 частини, за ОСОБА_2 на 4/25 частин, за ОСОБА_3 право власності на 4/25 частини житлового будинку №11 на Заводському селищі у місті Дебальцеве Донецької області.

В обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що вони та ОСОБА_4 проживали у спірному будинку та у вересні 2001 року отримали свідоцтво про право власності на таке житло, відповідно до якого вони отримали по 1/10 частині будинку. 23.03.2013р. померла ОСОБА_4 і після її смерті відкрилась спадщина на належну їй частину будинку. При зверненні до нотаріальної контори їй було відмовлено, так як існують розбіжності у розмірі часток на будинок. Виправити такі помилки є неможливим, так як підприємство, яке здійснювало приватизацію ліквідовано. Тому, просять суд визнати право власності на частини будинку.

Відповідно до Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» №1632-VІІ від 12.08.2014 року та Розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №19/о/38-15 від 27.03.2015 року підсудність справ Дебальцевського міського суду Донецької області передано Костянтинівському міськрайонному суду Донецької області.

23.09.2015 року до справа надійшла до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з Олександрівського районного суду Донецької області.

В судове засідання позивачі не зявились, проте 02.10.2015р. на електронну адресу суду надійшла заява від ОСОБА_2, яка також діє у інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, а також від ОСОБА_1 про те, що вони просять суд справу розглядати без їх участі (а.с. 53-54).

Представник відповідача в судове засідання також не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся шляхом публікації інформації про час та місце судового розгляду на сайті суду. Поштові повідомлення про час та місце судового розгляду не надсилались, так як відповідно до листа УДППЗ "Украпошта" від 11.08.2014р. № 01/3-3009 у звязку із проведенням АТО призупинено приймання та пересилання поштових відправлень.

Разом з тим, у матеріалах справи є заява представника відповідача від 25.04.2014р. (а.с. 31) в якій він просить справу розглядати без участі представника відповідача, позовні вимоги визнає.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Квартира АДРЕСА_1, загальною площею 83,77 кв.м. належить на підставі свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_1 1/10; ОСОБА_5 1/10; ОСОБА_2 1/10; ОСОБА_6 1/10. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло виданого відділом по оформленню і реєстрації документів на приватизацію "Дебальцівського заводу металургійного машинобудування" від 03.09.2001р., яке видано на підставі розпорядження №9 від 03.09.2001р. (а.с. 8).

23 березня 2013 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть від 26.03.2013р. серії І-НО №682829 (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_1 було відкрито спадкову справу у Дебальцівській міській нотаріальній конторі за №207/2013, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 29.08.2013р. №34964740 (а.с. 13) та відповіддю на запит суду нотаріальної контори від 07.04.2014р. №382/01-16 (а.с. 30).

Однак, постановою нотаріуса Дебальцівської державної нотаріальної контори від 04.02.2014р. відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 4/25 частини житлового будинку за адресою: Донецька область, м. Дебальцеве, Заводське селище, будинок №11 (а.с. 10).

Також, як видно із листа КП ЄМР "Єнаківського міського БТІ" від 24.01.2014р. №45 (а.с. 11), на їх думку, при підрахунку часток була допущена помилка, тому що дольова частина спільної власності складає 2/5 частини житлового будинку замість 16/25. Таким чином, вважає БТІ, що померлій ОСОБА_4 повинна належати 4/25 частин житлового будинку №11, с. Заводське, м. Дебальцеве.

Крім того, витягом з ЄДРПОУ серії АА № 106515 (а.с. 40) стверджується, що ПАТ "Дебальцівський завод металургійного машинобудування" припинено за рішенням суду 04.07.2012р.

Розглядаючи даний спір, суд виходив із того, що право власності на спірну квартиру виникло у позивачів у 2001 році, тобто до моменту прийняття Цивільного кодексу України 2004р., а тому спірні правовідносини регулюються актами, які діяли на час їх виникнення, тобто Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення

З матеріалів справи видно, що відділом по оформленню і реєстрації документів на приватизацію "Дебальцівського заводу металургійного машинобудування" 03.09.2001р. видано свідоцтво про право власності на житло квартиру №2 в будинку №11 Заводське селище, м. Дебальцеве Донецької області з розміром часток кожного із співвласників на рівні 1/10 частина.

І хоча з інформаційної довідки з Єдиного реєстру права власності від 18.11.2015р. (а.с. 67) видно, що в Єдиному реєстрі відсутні відомості про реєстрацію права власності на спірну квартиру, суд вважає, що право власності пройшло державну реєстрацію у органі, який на час видачі свідоцтва здійснював таку реєстрацію Бюро технічної інвентаризації, про що свідчить відповідна відмітка на звороті свідоцтва (а.с. 8 зв.) та лист БТІ (а.с. 11).

Таким чином, з моменту видачі, по час розгляду даної справи, є чинним свідоцтво про право власності від 03.09.2001р., яке визначає обсяг права власності співвласників квартири №2 у буд. №11 в Заводському селищі м. Дебальцеве по 1/10 частині.

Як зазначено у ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У листі Верховного Суду України від 01.07.2013р. "Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ" розяснено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суди повинні враховувати положення ч. 2 ст. 328 ЦК, якою встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону.

З огляду на те, що у свідоцтві про право власності від 03.09.2001р. розмір часток кожного із співвласників визначений по 1/10 частині, то саме такий обсяг права власності є у кожного з них, що презюмується.

Суд вважає, що за умов чинності правовстановлюючого документа, який визначає розмір часток кожного із співвласників, є неможливим визнання права власності на інші розміри цих часток. Така оцінка розміру часток можлива лише при розгляді спору, предметом якого буде перевірка правомірності виданого правовстановлюючого документу.

Вимоги ж про визнання недійсним свідоцтва про право власності від 03.09.2001р. сторони не заявляли, а тому суд виходячи із принципу диспозитивності цивільного процесу, який закріплений у ст. 11 ЦПК України, позбавлений права самостійно це зробити.

Відтак, оскільки право власності позивачів на частки у розмірі 4/25 у спірній квартирі не відповідають розміру часток, які визначені у чинному правовстановлюючому документі, вимога про визнання його недійсним у будь-якій частині не заявлена, то суд дійшов до висновку, що вимоги позивачів є безпідставні та у їх задоволенні слід відмовити.

При чому, суд не приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання суперечить закону.

Керуючись ст. ст. 8, 11, 15, 88, 208-209, 214-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Дебальцівської міської ради Донецької області про визнання права власності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копій рішення.

Суддя