УХВАЛА

іменем україни

8 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Альбатрос-СВ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку, добових, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди за касаційною скаргою приватного підприємства «Альбатрос-СВ» на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2015 року та рішення апеляційного Дніпропетровської області від 7 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, який у подальшому уточнив, посилаючись на те, що з 27 січня 2012 року він працював на посаді головного інженера приватного підприємства «Альбатрос-СВ» (далі - ПП «Альбатрос-СВ») та 3 січня 2013 року був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Вказував, що на день звільнення йому не було виплачено заробітну плату за період з 1 липня 2012 року по 3 січня 2013 року у розмірі 20 138 грн 57 коп.; вихідну допомогу в розмірі 9 990 грн на підставі ст. ст. 38, 44 КЗпП України; компенсацію за невикористану відпустку; компенсаційні витрати на відрядження (добові) та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Крім того, зазначав, що під час прийняття на роботу директор ПП «Альбатрос-СВ» обіцяв йому заробітну плату у розмірі 9 тис. грн, проте її виплату та страхові внески до пенсійного фонду не здійснив, у зв'язку із чим він був позбавлений заробітку - єдиного джерела для існування його сім'ї, чим йому завдано моральної шкоди, яку він оцінив у розмірі 25 тис. грн.

Ураховуючи викладене, позивач просив позов задовольнити.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПП «Альбатрос-СВ» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі за період з 1 липня 2012 року по 3 січня 2013 року у розмірі 20 138 грн 57 коп.; компенсацію за невикористану відпустку за період з 27 січня 2012 року по 3 січня 2013 року у розмірі 2 471 грн 35 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 4 січня 2013 року по 30 січня 2015 року в розмірі 80 537 грн 60 коп.; 4 тис грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього стягнуто з ПП «Альбатрос-СВ» на користь ОСОБА_3 107 147 грн 52 коп. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено. Зменшено розмір стягнутої моральної шкоди з 4 тис. грн до 500 грн, а також збільшено розмір стягнутого судового збору з 1 071 грн 46 коп. до 1 275 грн 08 коп. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПП «Альбатрос-СВ», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення в задоволеній частині позову та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

Отже, судові рішення в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 (стягнення добових на відрядження та вихідної допомоги) не оскаржується, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що при звільненні позивачу з вини роботодавця не було виплачено заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку, тому відповідно до ст. 117 КЗпП України суд стягнув на його користь також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, порушення трудових прав позивача призвело до його моральних страждань, у зв'язку з чим судом стягнуто моральну шкоду.

Апеляційний суд у цій частині позовних вимог ОСОБА_3 погодився з висновками суду першої інстанції, зменшивши розмір моральної шкоди, виходячи з доведеності розміру шкоди, характеру страждань позивача та обсягу вини відповідача. Також суд зазначив, що роботодавець не довів наявність простою на підприємстві, що давало б йому право нараховувати заробітну плату у розмірі 2/3 її частини.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Судом установлено, що ОСОБА_3 працював на ПП «Альбатрос-СВ» на посаді головного інженера з 27 січня 2012 року і наказом від 3 січня 2013 № 1/1-к був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Повний розрахунок при звільненні з ним проведено не було.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Застосувавши зазначені норми права, апеляційний суд не звернув ваги на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких судом касаційної інстанції скасовані рішення, є обов'язковими для суду при новому розгляді справи.

Скасовуючи попередні судові рішення у цій справі, суд касаційної інстанції у своїй ухвалі від 2 липня 2014 року вказав на необхідність при новому розгляді справи дослідити та оцінити доводи ПП «Альбатрос-СВ» про наявність на підприємстві простою відповідно до локальних документів підприємства.

Зазначених вимог процесуального закону суд апеляційної інстанції належним чином не виконав.

Згідно зі ст. 113 КЗпП України та роз'яснень, наданих судам у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленої працівникові розряду (окладу).

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України суд апеляційної інстанції не дав належної правової оцінки наданим ПП «Альбатрос-СВ» локальним документам підприємства на підтвердження факту простою. Зокрема, суд не оцінив наказ від 26 червня 2012 року № 20 «Про призупинення діяльності на період вимушеного простою на ПП «Альбатрос-СВ» (т.1, а.с. 213), акту від 26 червня 2012 року № 3 про призупинення виробничої діяльності (т.1, а.с. 214), протоколу загальних зборів колективу ПП «Альбатрос-СВ» від 26 червня 2012 року № 1 про подальшу трудову діяльність у зв'язку з відсутністю контрактів (т.1, а.с. 190), на яких, за твердженням відповідача, був присутнім і позивач. При цьому жодний з цих локальних актів підприємства позивачем не оспорений та не скасований.

Зазначивши, що позивачу фактично нараховувалась заробітна плату в повному обсязі, а не в умовах простою, апеляційний суд належним чином не оцінив надані відповідачем відомості отримання грошей за період липень-грудень 2012 року (т.1, а.с. 69-74, 239-244), в яких, за твердженням ПП «Альбатрос-СВ», нарахування заробітної плати позивачу здійснювалось у розмірі 2/3 частини від заробітку.

Оскільки інші вимоги ОСОБА_3, які є предметом перегляду, залежать від правильного обчислення заробітної плати та від визначення правомірних чи неправомірних дій роботодавця, то в цій частині рішення апеляційного суду також піддягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, його судове рішення в оскаржуваній частині не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного підприємства «Альбатрос-СВ» задовольнити частково.

Рішення апеляційного Дніпропетровської області від 7 квітня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д.Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик