У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Дем'яносова М.В., Кафідової О.В., Леванчука А.О., Фаловської І.М.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом кредитної спілки «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» до ОСОБА_6 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, звернення стягнення на майно у разі відмови від одноразового платежу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року кредитна спілка «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» (далі - КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України») звернулася з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 66/07 від 22 березня 2007 року у розмірі 7 229 грн 28 коп., стягнення на майно у разі відмови від одноразового платежу.

Позивач посилався на те, що 22 березня 2007 року між ними і членом їхньої спілки ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № 66/07, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 4 950 грн. У зв'язку з неналежним виконанням боржником кредитних зобов'язань, утворилася заборгованість, про стягнення якої вони звернулися до суду. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 9 липня 2007 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» 7 128 грн заборгованості за кредитом за весь термін фактичного користування коштами та 101 грн 28 коп. судових витрат. На виконання вказаного судового рішення 11 січня 2012 року були видані виконавчі листи, які перебували на виконанні у Другому Суворовському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. У подальшому їм стало відомо про смерть ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. У зв'язку з цим 23 грудня 2010 року були винесені постанови про закінчення виконавчого провадження, однак борг перед ними залишився не погашеним.

Дізнавшись про смерть ОСОБА_7, вони звернулися до Четвертої Одеської державної нотаріальної контори для з'ясування питання щодо спадкоємців останнього, однак листом від 28 січня 2013 року їм було повідомлено, що з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину померлого до державної нотаріальної контори не зверталися.

З листа Суворовської районної адміністрації від 23 квітня 2014 року за вих. № 01-05-1/679 їм стало відомо, що відповідно до відповіді ГУ МВС України в Одеській області за ОСОБА_7 зареєстровано автомобіль марки ГАЗ 69 А, 1970 року випуску, номерний знак НОМЕР_1.

У зв'язку з цим позивач просив про стягнення заборгованості за кредитним договором № 66/07 від 22 березня 2007 року у розмірі 7 229 грн 28 коп., стягнення на майно у разі відмови від одноразового платежу.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2015 року в задоволенні позовних вимог КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про задоволення позову КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України». Стягнуто з відповідача на користь позивача 7 128 грн. заборгованості та 101 грн 80 коп. судових витрат, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі відмови від одноразового платежу, ухвалено, звернути стягнення на спадкове майно. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає цим вимогам у повній мірі.

Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що 22 березня 2007 року між КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 66/07, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 4 950 грн. із сплатою 26,4% річних та строком повернення цих коштів до 22 березня 2008 року. Оскільки ОСОБА_7 свої обов'язки за кредитним договором належним чином не виконував, то утворилася заборгованість у розмірі 7 229 грн 28 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 9 липня 2009 року з ОСОБА_7 стягнуто на користь КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 128 грн. та судові витрати у сумі 101 грн 28 коп. На підставі вказаного судового рішення Київським районним судом м. Одеси 11 січня 2012 року були видані виконавчі листи.

Постановою Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 23 грудня 2010 року виконавче провадження по виконавчому листу № 2-455 від 25 листопада 2009 року закінчено у зв'язку зі смертю ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Сума заборгованості залишилася не погашеною.

Встановлено, що після смерті ОСОБА_7 з заявами до Четвертої Одеської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталися.

Відповідно до письмової довідки з КП «БТІ» ОМР станом на 31 грудня 2012 року за ОСОБА_7 нерухоме майно не зареєстровано, однак відповідно до відповіді ГУ МВС України в Одеській області стало відомо, що за останнім значиться зареєстрованим автомобіль марки ГАЗ 69А, 1970 року випуску, номерний знак НОМЕР_1.

Разом з цим, судом було встановлено, що боржник ОСОБА_7 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно підтверджується, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_6 Встановлено, що ОСОБА_6 фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7, проживаючи разом із спадкодавцем за час відкриття спадщини.

Згідно із чч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 3 ст. 1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції щодо відмови у позові з підстав не оформлення відповідачем свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7, апеляційний суд правильно керувався положеннями ч. 3 ст. 1268, ч. 3 ст. 1296, ч. 1 ст. 1297 ЦК України та дійшов обґрунтованого висновку про те, що неподання ОСОБА_6 заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_7 і не оформлення спадщини у встановленому законом порядку не може бути підставою для відмови у позові, оскільки ОСОБА_6 фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7, проживаючи разом із спадкодавцем за час відкриття спадщини.

Висновок суду в цій частині відповідає встановленим у справі обставинам та вимогам Закону.

Разом із цим не можна погодитися з висновком суду апеляційної інстанції щодо задоволення позову КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» до спадкоємця ОСОБА_6, виходячи з наступного.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 8 квітня 2015 року, у справі № 6-33цс15, передбачено, що оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право, а не є строком позовної давності, як зазначив суд.

У справі, яка переглядається, кредитор пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, з порушенням строків, встановлених статтею 1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємців.

Апеляційний суд залишив поза увагою вищезазначену постанову Верховного Суду України, в якій міститься правовий висновок відносно застосування судами положень ст. ст. 1281, 1282 ЦК України та встановивши у даній справі, що кредитор дізнався про смерть боржника 8 вересня 2011 року, а з позовом до суду звернувся 3 вересня 2014 року, тобто з порушенням передбачених ст. 1281 ЦК України строків пред'явлення вимог (які є присічними, преклюзивними), дійшов до передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України».

З урахуванням викладеного рішення суду апеляційної інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.С. Ткачук

Судді: М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

А.О. Леванчук

І.М. Фаловська