Справа № 363/371/14ц Головуючий у І інстанції Купрієнко С.І.
Провадження № 22-ц/780/2842/15 Доповідач у 2 інстанції Воробйова Н. С.
Категорія 46 25.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

25 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Березовенко Р.В., Верланова С.М.,

при секретарі Бобку О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду від 18 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Вишгородської міської ради, Управління Держземагенства у Вишгородському районі про визнання незаконним рішення, незаконним державного акту, скасування державного акту на земельну ділянку,

Встановила :

Позивачка ОСОБА_2 звернулась з названим позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради №327 від 07.07.2004 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,06 га по АДРЕСА_1, визнати незаконним та скасувати рішення 18 сесії 4 скликання Вишгородської міської ради №18/4 від 21.10.2004 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,06 га по АДРЕСА_1, визнати недійсним та скасувати державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого на ім»я ОСОБА_3 на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1, з кадастровим номером НОМЕР_2.

Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що її земельна ділянка в АДРЕСА_2 розташована по сусідству із земельною ділянкою ОСОБА_3 У зв»язку з тим, що ОСОБА_4 приватизувала свою земельну ділянку та огородила її парканом, вона позбавлена можливості проїзду та обслуговування свого житлового будинку, розташованого за адресою в АДРЕСА_2.

Рішенням Вишгородського районного суду від 18 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом вимог матеріального і процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни набувають право власності та право користування земельними ділянками за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень , визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст.26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" до відання сільських , селищних , міських рад належать надання під забудову та інших потреб земель , що перебувають у власності територіальних громад.

Відповідно до ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади АРК або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_2 (а.с.6-9).

ОСОБА_3 відповідно до рішення 18 сесії 4 скликання Вишгородської міської ради №18/4 від 21.10.2004 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,06 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, та отримано державний акт на право власності на вищезазначену земельну ділянку (а.с.12-15,87).

Між сторонами виникли спірні правовідносини у зв»язку з тим, що ОСОБА_3 в 2010 році встановила на проїзді з АДРЕСА_2 огорожу, що позбавило позивачку вільно проходити та заїздити до її земельної ділянки, користуватися та обслуговувати житловий будинок.

Відповідно до рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14.11.2013 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_2 було задоволено та було виділено ділянку для встановлення права земельного сервітуту на площу 51,0 кв.м.- для проходу та проїзду, обслуговування земельної ділянки АДРЕСА_2 в точках „Д,Е,К,И" (а.с.92-94).

Відмовляючи позивачці у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що позивачкою, право власності якої на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом після померлого 11.08.2006 року ОСОБА_5 від 29 липня 2010 року та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 від 29 липня 2010 року на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 у розумінні полощень ст..ЦПК України не доведено, що передача ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки площею 0,06 га у АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку відповідно до рішення Вишгородської міської ради від 21.10.2004 року, на підставі якого ОСОБА_3 було отримано оспорюваний державний акт на право власності на землю, було прийнято з порушенням ст.ст.116 ЗК України та ст.26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", а тому дійшов висновку, що підстави для визнання вищезазначеного рішення Вишгородської міської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку недійсними, відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки як видно з матеріалів справи, рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 327 від 07.07.2004 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,06 га по АДРЕСА_1, затвердженого рішенням 18 сесії 4 скликання Вишгородської міської ради №18/4 від 21.10.2004 року, зокрема, в цій частині, прийняті у визначеному законом порядку та в межах компетенції зазначених органів. Вказана земельна ділянка передана відповідачці в порядку приватизації у приватну власність за результатами проведеної інвентаризації земель. При цьому, було припинено право користування вказаною земельною ділянкою ОСОБА_7 у зв»язку з його відмовою від землі (а.с.13). Посилання позивачки на те, що дії відповідачки ОСОБА_3, які мали місце в 2010 році, будь-яким чином впливають на законність рішення місцевих органів, прийнятих в 2004 році про передачу земельних ділянок у власність останньої, є безпідставними.

З огляду на викладене, правильним є також висновок суду про відсутність підстав для визнання недійсним та скасування державного акту на ім»я ОСОБА_3 від 29 вересня 2006 року на право власності на земельну ділянку площею 0,06 га по АДРЕСА_1, виданого на підставі рішенням 18 сесії 4 скликання Вишгородської міської ради №18/4 від 21.10.2004 року, оскільки вимоги щодо скасування державного акта на право власності на землю є похідними й залежать від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування.

Крім того , відмовляючи позивачці у задоволенні позовних вимог, суд обґрунтовано врахував те, що рішенням Вишгородського районного суду від 14 листопада 2013 року було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Вишгородської міської ради, Управління Держкомзему у Вишгородському районі про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та виділення земельної ділянки для встановлення земельного сервітуту; виділено ділянку для встановлення права земельного сервітуту на площу 51,0 кв.м.- для проходу, проїзду, обслуговування земельної ділянки та існуючих комунікацій по АДРЕСА_2 за варіантом №1 , визначених експертизою, на якому наполягала позивачка. Рішення набрало законної сили (а.с.92,93-94).

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін , якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам закону. Підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

В апеляційній скарзі не приведено доводів, які б спростували висновки суду, викладені в рішенні.

Керуючись ст..ст.307, 308 ЦПК України, колегія

Ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду від 18 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: