Справа №461/8334/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Фролової Л.Д.

при секретарі Думичі Р.М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Біля Цитаделі» до ОСОБА_2, комунального підприємства «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» про спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з відповідним позовом зазначаючи, що у періодичному виданні газеті «Ратуша» за 09 липня 2015 15 липня 2015 року число 26 (1742) була розміщена стаття ОСОБА_4 під назвою «Дім на бомбосховищі», яка стосується запроектованого житлового будинку № 6а по вул. Поповича у м. Львові, забудовником якого є позивач.

ТОВ «Біля Цитаделі» вважає, що в даній статті наведені матеріали, які не відповідають дійсності, а саме речення (частини речень):

1) «Новобуд має постати на ... бомбосховищі.»;

2) «Один вхід до сховища забудовники вже захопили - …»;

3) «Втім, жодної інформації про розгляд ІМО Мінкультом до львівського відділу не надходило. Та й проектної документації на будівництво львівський відділ ще в очі не бачив…»;

4) «вказаний будівельний майданчик до мереж ПАТ "Львівобленерго" не під'єднано; електрообладнання будівельного майданчика за вищевказаною адресою приєднано до електромережі будинку № 3 на вул. Мартовича.».

Позивач зазначає, що опублікована інформація не відповідає дійсності, не ґрунтується на фактах. Забудовник має всі необхідні дозволи та погодження для будівництва житлового будинку за адресою: м. Львів, вул. Поповича, 6а. Крім того, діями відповідачів ТОВ «Біля Цитаделі» завдано моральну шкоду, оскільки інформація, наведена у статті, може бути сприйнята потенційними клієнтами як достовірна та відбити у них бажання здійснювати купівлю квартир у запроектованій будові.

Уточнивши позовні вимоги (а.с.119), позивач просить суд:

1) зобовязати комунальне підприємство «Редакція Газети Львівської міської ради «Ратуша» спростувати поширену ним недостовірну інформацію у статті у газеті «Львівська газета «Ратуша» за 09 липня 2015 15 липня 2015 року число 26 (1742) у статті під назвою «Дім на бомбосховищі» шляхом опублікування спростування у спосіб, в який вона була поширена не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили;

2) стягнути солідарно з комунального підприємства «Редакція Газети Львівської міської ради «Ратуша» та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Біля Цитаделі» грошове відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 50000,00 грн.

Представник позивача за довіреністю (а.с.77) ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Суду пояснив, що у статті відповідачі акцентують увагу на тому, що будинок буде знаходитись на бомбосховищі, проте не вказують, що це стосується не тільки будинку, будівництво якого здійснює позивач, а й інших будинків відповідно до планів міської ради на квартальну забудову. Бомбосховище знаходиться поза межами земельної ділянки, що надана ТОВ для будівництва будинку. Щодо входу до бомбосховища, такий позивачем не захоплений, а перебуває на території будівельного майданчику, який відповідно до вимог огороджений. Дана огорожа буде демонтована після закінчення будівництва. Всі необхідні дозволи та погодження для початку будівництва позивач має. Погодився, що будівельний майданчик до мереж ПАТ "Львівобленерго" не під'єднано, як це зазначено у статті.

Представник відповідача КП «Редакція Газети Львівської міської ради «Ратуша» в судовому засіданні проти позову заперечив та у його задоволенні просив відмовити. У письмовому запереченні зазначено, що фраза «Новобуд має постати на ... бомбосховищі.» стосується всієї черги будівництва між будинками 6а та 8. Щодо «захоплення входу до бомбосховища», то даний факт підтверджується доказами по справі, оскільки на даний час дійсно вільний доступ до входу відсутній. Інші фрази, інформацію в яких позивач вважає недостовірною, на момент написання та публікації статті підтверджені листами відповідних органів (а.с.56-58).

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні надала пояснення, згідно з якими фраза «Новобуд має постати на ... бомбосховищі.» нею була використана щодо будівництва взагалі, а не тільки щодо будинку, будівництво якого здійснює позивач. У статті нею зазначено, що ділянка ТОВ «Біля Цитаделі» - «межує» з іншими. Крім того, є відповіді компетентних органів що встановлена «самочинна огорожа». Вона, як журналіст, занепокоєна тим, що внаслідок будівництва є перешкоди для потрапляння громадян міста до бомбосховища, особливо станом на сьогоднішній день під час війни в Україні та загостренням ситуації у світі. Вказала, що під час відвідування нею встановленні пошкодження споруди внаслідок розпочатого будівництва.

Свідок ОСОБА_5, допитаний в судовому засіданні пояснив, що він є власником гаражу біля будівництва будинку за адресою Поповича, 8. У зв*язку з наявністю огорожі, вхід до бомбосховища неможливий. Частина бомбосховища перебуває на території будівельного майданчику

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28).

Разом із цим, Конституцією гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

За правилами ст.ст.297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Судовим розглядом встановлено, що у періодичному виданні газеті «Ратуша» за 09 липня 2015 15 липня 2015 року № 26 (1742) була розміщена стаття під назвою «Дім на бомбосховищі», автором якої є ОСОБА_4. Інформація в даній статті стосується житлового будинку, який будується ТОВ «Біля Цитаделі» на земельній ділянці за адресою: м. Львів, вул. Поповича, 6а. В тому числі опубліковані наступні речення (частини речень): «Новобуд має постати на ... бомбосховищі.»; «Один вхід до сховища забудовники вже захопили - …»; «Втім, жодної інформації про розгляд ІМО Мінкультом до львівського відділу не надходило. Та й проектної документації на будівництво львівський відділ ще в очі не бачив…»;«вказаний будівельний майданчик до мереж ПАТ "Львівобленерго" не під'єднано; електрообладнання будівельного майданчика за вищевказаною адресою приєднано до електромережі будинку № 3 на вул. Мартовича.». (а.с.121-122).

Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

В судовому засіданні достовірно встановлено що згідно листа управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Львівської міськради № 02-вих-598 від 24 листопада 2015 року (а.с.107-108) захисна споруда №48377(бомбосховище) знаходиться за адресою: вул. Каліча Гора, 5 (вул. Поповича, 6).

З листа Галицької райадміністрації № 31-2961 від 13 жовтня 2015 року (а.с.109) вбачається, що дозвіл на влаштування огорожі будівельного майданчика районною адміністрацією позивачу не надавався.

Згідно даних листа управління архітектури, містобудування та інфраструктурних проектів Львівської ОДА (а.с.113) декларація про початок виконання будівельних робіт позивачу органами Державного архітектурно-будівельного контролю не зареєстрована.

За даними листа Львівської обласної державної адміністрації від 28 жовтня 2015 року (а.с.115)будівельні роботи позивачем розпочаті без розробленої та затвердженої у встановленому порядку проектної документації.

З листа відділу охорони культурної спадщини та культурних цінностей вбачається, що історико-містобудівне обґрунтування подається на розгляд центрального органу у сфері охорони об*єктів культурної спадщини Міністерства культури України. Про результати розгляду ІМО Міністерство культури України інформація до відділу не надходила. Проектна документація на будівництво відділом не розглядалася.

Перший заступник Міністерства культури України у листі № 511/10/55-15 від 01 вересня 2015 року (а.с.117) зазначив, що за результатами перевірки електронної бази даних документообігу звернень щодо погодження проектної документації будівництва за адресою вул. Поповича, 6 до Мінкультури не надходило, відповідних погоджень не надавалось.

Виконавчий комітет у листі 22 червня 2015 року (а.с.62) вказав, що забудова земельної ділянки на вулиці Поповича,6а є першою чергою освоєння квартальної забудови(території між будинками№6а та №8 на вулиці Поповича).

Таким чином, зміст вказаних листів вказує, що інформація у статті «Дім на бомбосховищі» не є недостовірною в розумінні ЦК України та Закону України «Про інформацію».

Щодо мовних висловлень відповідача «захопили…» суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду.

Так, рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження».

Відповідну правову позицію наведено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Лінгенс проти Австрії» (12/1984/84/131), у пункті 41 якого зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи; за умови додержання пункту 2 статті 10 цієї Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій; такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких демократичне суспільство неможливе.

Суд вважає за необхідне зазначити, що журналістська свобода та громадська діяльність також включають можливість перебільшень або навіть провокацій. Повідомлення новин, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль "сторожового пса суспільства" (див. рішення ЄСПЛ у справі "The Observerand The Guardian v. the United Kingdom", від 26 листопада 1991 року).

Таким чином, за змістом норми цієї статті Конвенції, свобода слова, преси, виступи та звернення громадських організацій як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини, і втрутитись у процес реалізації особою права на свободу дотримуватись своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію тощо, національна влада може лише у випадках, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Біля Цитаделі» про спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди. Крім того, позивачем під час судового розгляду не доведено, що інформація порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

На підставі ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір позивачем йому не відшкодовується.

Керуючись ст. ст. 212, 215-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Біля Цитаделі» до ОСОБА_2, комунального підприємства «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» про спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди - відмовити повністю.

Рішення постановлене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 24 грудня 2015 року проголошено його вступну та резолютивну частини. Повний текст рішення суду виготовлений 28 грудня 2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.Д.Фролова