Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 січня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Куштана Б.П.

з участю секретаря : Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 05 травня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулась в суд із вищенаведеним позовом. При цьому посилалась на те, що 20.09.2003 року між сторонами було укладено шлюб у якому народилось двоє дітей. Спільне проживання припинено вже досить давно в зв'язку з тим, що ОСОБА_2 досить часто вживає спиртні напої та це призводить до застосування до неї фізичного насилля, та негативно впливає на дітей. У зв'язку із цим виникають постійні сварки, які призвели до зневаги одне до одного. Через окреме проживання, спільне господарство не ведуть, а це свідчить про формальність шлюбних стосунків. Подальше подружнє проживання вважає неможливим, через те що особисті стосунки вже тривалий час носять негативний характер і в зв'язку із цим відсутнє між ними нормальне спілкування. Спроби примирення в минулому не принесли жодних позитивних результатів. Малолітніх дітей просить залишити проживати з нею, та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "ОСОБА_5". За наведених обставин і просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Свалявського районного суду від 05 травня 2014 року в задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1, відмовлено.

Заперечуючи рішення суду, подала апеляційну скаргу в якій просить апеляційну інстанцію скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. При цьому посилається на те, що рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, але про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, та заяв про відкладення розгляду справи не подали суду. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу за відсутності нез'явившихся сторін.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню за наступних мотивів.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається, рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає.

Відхиляючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що позивачка не навела належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог. А тому, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу не суперечить інтересам одного з них, та інтересам дітей.

Зазначений висновок суду першої інстанції не можна визнати законним, оскільки такий суперечить обставинам справи та вимогам норм матеріального права.

Так, ч. 2 ст. 3 СК України зазначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

А за змістом ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із приписів ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє, рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Така ж вимога наведена і в роз'ясненні, що міститься в абзаці 1 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" про те, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірваним у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Звертаючись у суд із позовом про розірвання шлюбу ОСОБА_1 зазначала, що спільні шлюбні стосунки припинились понад три роки через неналежну поведінку ОСОБА_2, проживають в окремих місцях, спільне господарство не ведуть і не спілкуються, намагання примиритись в минулому не принесло жодних позитивних результатів.

З метою вжиття заходів примирення подружжя як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції надавалось сторонам два рази строк на примирення, а.с 18, 65. Після закінчення цих строків примирення подружжя не відбулося, підтвердженням цього є наполягання апелянтки на припиненні шлюбу.

Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_2 повинен сплачувати на утримання дітей аліменти, але такі своєчасно не сплачує, що призводить до утворення заборгованості по аліментам, 33, 34. Зазначене явилось підставою для отримання ОСОБА_1 у Свалявському УСЗН тимчасової допомоги на двох дітей, коли батько ухиляється від утримання дітей, а.с. 32.

Також слід відзначити, що малолітні діти сторін проживають разом із матір'ю в АДРЕСА_1, а.с. 35.

У свою чергу, ОСОБА_2 не надав суду доказів того, що шлюбні стосунки з ОСОБА_1 покращились, шляхом поновлення таких, та що це є підставою для збереження шлюбу.

З'ясовуючи дійсні причини позову про розірвання шлюбу з огляду на зазначене, колегія суддів дійшла до думки, що твердження апелянта про припинення шлюбних відносин із ОСОБА_2 не позбавлено підставності.

Та позаяк між сторонами втратили існування елементи поваги, взаємодопомоги та підтримки, що становить морально-правову основою шлюбу, а тому, збереження шлюбу за цих обставин суперечило б інтересам одного з подружжя. А примушування жінки до перебування у шлюбі в супереч її волі, не допускається.

За наведених обставин висновок суду першої інстанції стосовно відхилення позовних вимог, не відповідає встановленим обставинам справи, які знайшли своє доведення в поєднанні з вимогами норм матеріального права.

Виходячи з вимог ст. 113 СК України залишити апелянту після розірвання шлюбу її прізвище "ОСОБА_5".

Оскільки діти сторін є малолітнього віку та проживають разом із ОСОБА_1, а тому, виходячи із приписів ст. 160 СК України місцем проживання дітей сторін слід визначити за місцем проживання їх матері - ОСОБА_1.

Ураховуючи викладене у взаємозв'язку з наведеними нормами права, колегія суддів зазначає, що ухвалене судом першої інстанції судове рішення не можна визнати законним та воно підлягає скасуванню на підставі ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення суду про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 121,80 гривень, а.с. 43.

Зважуючи на вищезазначене та керуючись вимогами статей 10, 11, 60, 212, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити.

Рішення Свалявського районного суду від 05 травня 2013 року, скасувати та ухвалити в справі нове рішення про задоволення позову.

Шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що зареєстрований виконкомом Сусківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області за актовим записом № 18 від 20 вересня 2003 року, розірвати.

Після розірвання шлюбу, ОСОБА_1 залишити прізвище "ОСОБА_5".

Неповнолітню дочку - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити проживати разом з їх матір'ю - ОСОБА_1.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 121,80 гривень судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : __________________ Судді : _____________________

_____________________