Справа № 265/3690/15-ц
Провадження № 2/265/1708/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В. В.,

при секретарі Байрачній І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" про стягнення заборгованості по заробітній плати та середнього заробітку за затримку розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

08 червня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» ( надалі ПАТ «Азовзагальмаш») про стягнення заборгованності по заробітній платі, де зазначив, що з 17 грудня 2013 року по 06 листопада 2014 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. Починаючи з 07 липня 2014 року відповідач не здійснював виплату заробітної плати, про що свідчать розрахункові листи. З даних розрахункових листів вбачається, що позивачу не було виплачено заробітну плату за липень 2014 року в розмірі 66,38 гривень, за серпень 2014 року в розмірі 705,54 гривень, за вересень 2014 року в розмірі 779,63 гривень, за жовтень 2014 року в розмірі 721,62 гривня, за листопад 2014 року в розмірі 1885,07 гривень. Загальна сума заборгованості складає 4 158,24 гривень. Беручи до уваги те, що ПАТ «Азовзагальмаш» не здійснює виплату заробітної плати починаючи з 07 липня 2014 року та враховуючи положення Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку обчислення заробітної плати» загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 6 263,40 гривні. На підставі вище викладеного позивач просить суд, стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 4 158 гривень 24 копійки, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.11.2014 року по 10.06.2015 року в розмірі 6 263 гривні 40 копійок, а також моральну шкоду в розмірі 5000 гривень, а всього 15 421 гривня 64 копійки.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився в матеріалах справи від нього є заява з проханням слухати справу за його відсутності, на задоволені позовних вимог наполягав.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно. 23 червня 2015 року від нього на адресу суду надійшли заперечення, відповідно до яких представник відповідача просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, даючи оцінку доводам позивача, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Судом встановлено, що позивач з 17 грудня 2013 року по 06 листопада 2014 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Азовзагальмаш», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. А саме 17 грудня 2013 року на підставі наказу № 51 від 17 грудня 2013 року його було прийнято до ПАТ «Азовзагальмаш». 06 листопада 2014 року ОСОБА_1 було звільнено за ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін, на підставі наказу № 45 від 06.11.2014 року ( а.с.8)

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Статтею 115 ч.1 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плати виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Як встановлено судом, згідно довідки № 238/ро-365 наданої ПАТ «Азовзагальмаш» станом на 19.06.2015 року заборгованість по заробітній платі позивача ОСОБА_1 складає:

липень 2014 року - 66,38 гривень,

серпень 2014 року - 705,54 гривень,

вересень 2014 року 779,63 гривень,

жовтень 2014 року 721,62 гривня,

листопад 2014 року 1 885,07 гривень, а всього 4 158,24 гривень.

З огляду на представленні суду докази суд дійшов висновку, що заборгованість в розмірі 4 158,24 гривень повинна бути стягнута із відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Що стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Оскільки розглядом справи було встановлено, що відповідач фактично не розрахувався перед ОСОБА_1 при його звільненні, тобто мало місце порушення законодавчо встановлених строків, то позивач має всі законні підстави для звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується наступним.

Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно письмових заперечень наданих ПАТ «Азовзагальмаш» від 23.06.2015 року розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 складає 42,90 гривні.

При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Кількість робочих днів починаючи з дня звільнення та ухвалення рішення по суті складає 165 день, таким чином, розмір середнього заробітку за період з 07 листопада 2014 року по 15 липня 2015 року складає: 165 день х 42,90 = 7078,50 гривень, які підлягають стягненню з відповідача.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу частини заробітної плати, останньому була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 5000,00 гривень є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 500 гривень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 гривни 60 копійок, від сплати якого позивач був звільнений при подачі позову.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 61, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за затримку розрахунку - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш, (87535, Донецька область, місто Маріуполь, площа Машинобудівельників, будинок 1, ), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 4 158 гривень 24 копійки, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.11.2014 року по 15.07.2015 року в розмірі 7078 гривень 50 копійок, а також моральну шкоду в розмірі 500 гривень, а всього 11 736 гривень 74 копійки, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», (87535, Донецька область, місто Маріуполь, площа Машинобудівельників, будинок 1, ) на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі в 10-дений строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ____________________ Шиян В.В.