У х в а л а

16 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до КП «ЖРЕР №8» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 березня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 10 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 жовтня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційної інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішення касаційної та апеляційної інстанцій та залишення в силі рішення першої інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме пункту 3 статті 40 КЗпП України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 лютого 2011 року, 30 березня 2011 року, 20 березня 2013 року, 19 червня 2013 року, 3 червня 2015 року, 30 вересня 2015 року, 8 жовтня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що 12 грудня 2013 року позивачка допустила чергове дисциплінарне правопорушення, у зв'язку з чим наказом від 12 грудня 2013 року її було звільнено на підставі частини 3 статті 40 КЗпП України з займаної посади, підставою звільнення слугували попередні накази про оголошення доган позивачці від 27 листопада та 9 грудня 2013 року, які позивачкою не оскаржувались та є чинними.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 лютого 2011 року суд касаційної інстанції виходив з того, що позивача було звільнено з порушеннями трудового законодавства, оскільки на нього в супереч статті 149 КЗпП України було накладено два дисциплінарні стягнення за одне й те саме порушення.

В наданій заявником ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2011 року суд касаційної інстанції залишаючи без змін рішення про поновлення позивача на роботі виходив з того, що у день звільнення позивач перебував на лікарняному, а тому її було звільнено з порушення трудового законодавства.

Висновок суду в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 жовтня 2015 року не суперечить висновкам суду в справі, яка переглядається, оскільки суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив з чинності попередніх наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, а тому дане судове рішення не може бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права.

Надані заявником ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2013 року, 19 червня 2013 року, 3 червня 2015 року, 30 вересня 2015 року не можуть бути підтвердженням неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, тому що ними справи передано на новий розгляд у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, та невизначенням характеру спірних правовідносин.

За таких обставин, які свідчать про те, що наведені заявником судові рішення не є прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до КП «ЖРЕР №8» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати до провадження Верховним Судом України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.М. Сімоненко
В.І. Гуменюк
Л.І. Охрімчук