АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6058/15 Справа № 183/7165/14 Головуючий у 1 й інстанції - Парфьонов Д. О. Доповідач - Тамакулова В.О.
Категорія 44
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

13 липня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Козлова С.П.,Романюк М.М.,

при секретарі: Порубай М.Л. ,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду, Дніпропетровської області від 7 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про виселення з житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А:
В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнень, просив виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 , як тимчасового жильця, без надання іншого житлового приміщення; стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за не отримані кошти від військової частини НОМЕР_1 за піднайм житла в розмірі 7 872 гривні.

Позивач посилався на ст.ст.98, 99, 107, 116 Житлового кодексу України та зазначав, що він набув права користування спірною квартирою в якій без правових підстав проживає відповідач, внаслідок чого позивач вимушений винаймати інше житло та недоотримує компенсацію, передбачену законом для військовослужбовців за найом житла.

Вважає, що право на вказане житло відповідач втратив, оскільки перереєстрував особовий рахунок по квартирі на його дружину, за власним бажанням знявся з реєстрації з квартири та в зв`язку зі смертю головного квартиронаймача.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, вказали на те, що відповідач має право користування спірною квартирою на підставі ордеру від 05 травня 1993 року за №267, виданого Гвардійською КЕЧ району. Квартира належить до відомчого житла фонду Міністерства оборони України, що підтверджується вказаним ордером, квартира не є службовою в розумінні вимог ст.122 Житлового кодексу України.

Відповідач звертався із заявою до Начальника Черкаського гарнізону з проханням про реєстрацію його за адресою на яку видано ордер. Однак заява була розглянута після смерті його дружини , йому надіслано лист від 16 грудня 2013 року, в якому зазначено, що начальник гарнізону не вбачає підстав для реєстрації у квартирі.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 7 травня 2015 року цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про виселення з житлового приміщення задоволено частково.

Виселено без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог .

У запереченні, ОСОБА_2 просить скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду І інстанції без змін.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.2-4, 77-78), позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Будинкоуправління АДРЕСА_2 про виселення з незаконно зайнятої квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла, як тимчасового жильця з посиланням на ст.ст.98, 99, 107, 109, 116 ЖК України(а.с.78).

Згідно ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Судом встановлено, що згідно відповіді Черкаського селищного голови №492 від 23 жовтня 2013 року, житловий фонд селища Черкаське належить Міністерству оборони України.

Відповідно витягу з наказу начальника Гвардійської квартирно-експлуатаційної квартири №150 від 06 листопада 2009 року та інвентарної картки № 46 обліку основних засобів, житловий будинок АДРЕСА_2 перебуває на балансі Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району.

На підставі ордеру № 267 від 05 травня 1993 року, виданого Начальником КЕЧ району, ОСОБА_1 отримав право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа начальника житлової групи КЕС вх.№26 від 09 лютого 2010 року, надано дозвіл на переоформлення особового рахунку квартири АДРЕСА_1 на ОСОБА_3 , замість головного квартиронаймача ОСОБА_1 ОСОБА_1 з реєстрації знято за сімейними обставинами. У вказаній квартирі залишилася зареєстрованою ОСОБА_3 . Вказана обставина визнана сторонами.

Згідно постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина ОСОБА_1 померла, у зв`язку з чим, останній звернувся до Начальника Черкаського гарнізону полковника ОСОБА_4 для отримання дозволу на реєстрацію у кв. АДРЕСА_1 .

На вказане звернення листом від 16 грудня 2013 року №1636 позивача повідомлено, що на момент його звернення відсутні підстави для його реєстрації у вказаній квартирі, а саме: у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 не вбачається можливим з`ясувати чи дотримано вимоги ст. 65 Житлового кодексу України, а саме: чи наявна воля наймача - дружини позивача на його вселення. Крім того, на підставі донесення Гвардійської КЕЧ району №2292 від 06 листопада 2013 року вказана житлова площа була подана як "вільна" для розподілу на гарнізонній житловій комісії, а 07 листопада 2013 року протоколом №29 гарнізонної житлової комісії зазначена квартира розподілена на військову частину НОМЕР_1 (а.с.26).

Відповідно до витягу з протоколу №6 засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 08 листопада 2013 року квартиру АДРЕСА_1 розподілено позивачу, як службову, без зняття з квартирного обліку(а.с.13).

06 лютого 2014 року, ОСОБА_2 видано ордер №13 на право заселення в квартиру разом зі складом сім`ї 2 особи та зареєстровано в спірній квартирі ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить відмітка в паспорті останнього(а.с.6-7).

Позивач просив виселити відповідача із спірної квартири як тимчасового мешканця без надання іншого житлового приміщення.

Але сторонами в судовому засіданні суду першої інстанції визнано той факт, що після зняття з реєстрації в спірному приміщенні відповідача, останній продовжував відвідувати спірне приміщення, фактично проживаючи в ньому.

Згідно вимог ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

У відповідності до вимог ст.65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Не погоджуючись із заявленим позовом, відповідач ОСОБА_1 заявив зустрічний позов до ОСОБА_2 (а.с.77-78) про визнання виданого йому ордеру на спірну квартиру недійсним, оскільки на час видачі ордеру і взагалі після зняття з реєстрації у вказаній квартирі він постійно проживав, сплачував комунальні платежі за спірну квартирну квартиру, був членом сім`ї ОСОБА_5 , що також підтверджується і довідкою голови Черкаської селищної Ради(а.с.58), актами на а.с.59-60), вказана квартира йому надавалась не як службова.

Вказане свідчить про те, що на час видачі ордера ОСОБА_2 вказана квартира відповідно до вимог ч.2 ст.58 ЖК України не була вільною.

Згідно ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до ст.ст. 58, 59 ЖК України ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Зокрема, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках порушення прав інших громадян на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання ордеру.

Але ухвалою Новомосковського міськрайонного суду, Дніпропетровської області від 8 квітня 2015 року у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до начальника КЕВ м. Дніпропетровська, ОСОБА_2 про визнання ордеру на спірну квартиру недійсним до спільного розгляду із позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: Будинкоуправління №2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про виселення з житлового приміщення відмовлено (а.с.64-65) з посиланням на те, що відповідно до вимог ч.1,2 ст.123 ЦПК України відповідач має право пред`явити позов до початку розгляду справи по суті.

Однак при цьому суд не звернув належної уваги на те, що заявлені позови є взаємопов`язаними і від вирішення позову про визнання ордеру недійсним залежить вирішення позову про виселення.

Крім того суд не врахував, що відповідно до вимог ч.2 ст.31 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у ст.27 ЦПК України, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Вказаним вимогам закону постановлене рішення суду не відповідає.

У порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України суд першої інстанції належним чином не оцінив подані суду докази, не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи та передчасно прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_1 .

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ч.1ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду, як передчасно ухваленого, і відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду, Дніпропетровської області від 7 травня 2015 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про виселення з житлового приміщення.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О.

С у д д і : Романюк М.М.

Козлов С.П.