Справа № 452/3224/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"09" червня 2015 р. м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі головуючого судді Пташинського І.А.

при секретарі Сулимка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Самборі справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Луківської сільської ради Самбірського району Львівської області, ОСОБА_1, 3-я особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору Управління Держземагенства у Самбірському районі Львівської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

встановив :

ОСОБА_1. звернувся до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником будинку АДРЕСА_2, який розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,0803 га. Суміжна земельна ділянка належить на праві користування ОСОБА_2, яка проживає в буд.158.Цей будинок вона отримала в спадок від родички ОСОБА_4 і з того часу постійно висловлює своє невдоволення межею між двома домоволодіннями. З попереднім власником у нього ніколи не виникало суперечностей з приводу межі між ділянками. З часу будівництва будинку їхні земельні ділянки розділяла сітка з точки 2 до точки 4 і старий деревяний паркан з точки 4 до точки 5, що відображено в плані забудови, технічній документації та акті приймання-передачі межових знаків на збереження. В червні 2013 р. ОСОБА_2 звернулася в сільську раду про встановлення меж між їхніми земельними ділянками, бо вважала, що межа була перенесена ще до того, як вона прийняла спадок після ОСОБА_4 З цього приводу виїжджала комісія і робила заміри та склала протокол від 06.03.2013 р. В липні 2013 р. ОСОБА_3 зняв стару деревяну огорожу від т.4 до т.5 і почав рити рівчак, заходячи на його територію в межах 50 см вздовж межі. На його зауваження ОСОБА_3 не реагує. З того часу не може нормально користуватися своєю земельною ділянкою, неодноразово звертався до ОСОБА_2, однак вона відмовляється відновити межу і чинить йому в цьому перешкоди. 17.09.2014 р. комісією Луківської сільської ради Самбірського району Львівської області були встановлені порушення з боку ОСОБА_2 На підставі викладеного, позивач просив суд зобовязати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не йому чинити перешкод у встановленні паркану на межі їх земельних ділянок між т.4 і т.5, що відображені в Абрисі, наявному в технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянина ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (АДРЕСА_2), виготовленій приватним підприємством «Інформаційний кадастровий центр» на підставі договору №3725-ВЛ від 14.01.2014 р.

12.12.2014 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до суду зустрічну позовну заяву провизнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 27.08.2014 р., зареєстрованого за №26041684 реєстраційною службою Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, виданого на власника ОСОБА_1, зобовязання ОСОБА_1 не чинити їм перешкоди в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1, та зобовязати не встановлювати паркан на межі на межі їхніх земельних ділянок до часу відновлення меж між їхніми земельними ділянками. В обґрунтування своїх вимог покликалися на те, що між ними та ОСОБА_1 існує спір щодо визначення спільної межі між їхніми земельними ділянками. З цього приводу вони звертались до Луківської сільської ради, але спір не було врегульовано. Дані земельні ділянки площею 800 кв.м. виділялись під будівництво житлових будинків. Попередній власник їхнього будинку ОСОБА_5, побудувала будинок у відповідності до свідоцтва про забудову садиби та плану забудови земельної ділянки. В даний час ОСОБА_1 вирішив побудувати огорожу, змістивши межу в сторону їхнього будинку приблизно до 2 м і таким чином, позбавивши їх заїзду на подвіря та проїзду до господарських споруд з АДРЕСА_2. Про приватизацію ОСОБА_1 земельної ділянки їм раніше нічого не було відомо. Згідно плану забудови земельних ділянок ОСОБА_5 (попереднього власника їхнього будинку) та ОСОБА_1, розмежування між їхніми земельними ділянками проходило по прямій лінії, а тепер ця лінія викривлена в їх сторону, що, як вони вважають, свідчить про захоплення частини земельної ділянки, яка була виділена ОСОБА_5 під будівництво. Згідно протоколу поземельної комісії Луківської сільської ради від 06.06.20134 р., ні одна земельна ділянка в натурі не відповідає планам забудови. Для отримання ОСОБА_1 земельної ділянки потрібно було відновити межі. Виданням ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на земельну ділянку було порушено їхнє право на користування земельною ділянкою, так як частина їхньої земельної ділянки відійшла до відповідача. Вимагаючи перенесення огорожі на їхню земельну ділянку, ОСОБА_1 чинить їм перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

В судовому засіданні представник позивача-відповідачаОСОБА_11., вимоги первісного позову підтримав,посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, зустрічний позов не визнав. Крім того пояснив, що паркан на межі між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який простояв 15 років і до якого попередня власниця будинку ОСОБА_5 не висувала претензій, зруйнував ОСОБА_3 Перед приватизацією земельної ділянки ОСОБА_1, земельна комісія Луківської сільської ради неодноразово виїжджала на місце і затвердила акт погодження меж земельних ділянок. Просив первісний позов задовольнити, в зустрічному позові відмовити.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 первісний позов не визнала, зустрічний позов підтримала, посилаючись на обставини викладені в своїй позовній заяві. Також пояснила, що ОСОБА_1 з тої сторони заїзду не мав, а мав для переходу. В 2013 р. її було запрошено на сесію Луківської сільської ради щодо розмежування земельних ділянок. До них в 2013 р. приходила комісія і міряла її ділянку. Рішенням комісії вона не цікавилася, їй його не давали. Деревяний паркан між земельними ділянками зняли вони. 03.03.2014 р. знову була комісія і встановлювала стовпці між їхніми земельними ділянками, вона їх повикидала. ОСОБА_1 вибивав бордюр по старому паркану в 2013 р. Просила відмовити в задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити.

Відповідач-позивач ОСОБА_3 первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав, посилаючись на обставини викладені в своїй позовній заяві.Дав пояснення, аналогічні поясненням ОСОБА_2 Крім того, вказав, що паркан між земельними ділянками був встановлений ОСОБА_1 в 1999 р. Розмір їхньої земельної ділянки становить 15 м х 52 м, але чому в плані забудови є виправлення з 13м на 15м пояснити не може. 06.06.2013 р. був на сесії Луківської сільської ради де прийняли рішення, що межа по старому. Про рішення сільської ради від 14.08.2014 р. не знав. Власником хати та належним землекористувачем є його дружина ОСОБА_2, а його особисто права не порушені. Просив відмовити в задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити.

Представник відповідачів-позивачів ОСОБА_6, первісний позов не визнала, зустрічний позов підтримала,посилаючись на обставини викладені в зустрічній позовній заяві та повністю погодившись із доводами відповідачів-позивачів. Крім того пояснила, що приватизація земельної ділянки ОСОБА_1 проведена неправомірно, тому що був спір щодо межової лінії. Межова лінія згідно планів забудови є пряма лінія, а сільська рада не вивела в натурі межі земельних ділянок. Будинок ОСОБА_2 успадкувала в 2011 р. Просила відмовити в задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити.

Представник відповідача - Луківської сільської ради самбірського району Львівської області, ОСОБА_7, зустрічний позов не визнала та пояснила. Що приватизацію земельної ділянки ОСОБА_1 робили по старих межах по старому паркану та по бетонованому подвірї зі сторони ОСОБА_2. 23 травня 2013 р. паркан між земельними ділянками був, вона бачила його особисто. В протоколі від 06.06.2013 р. зазначені розмірипо яких йшов паркан. ОСОБА_2 писала в сільську раду заяву, щоб погодити межі. У ОСОБА_2 по плану забудови мало бути 13 м, а було 12,80 м. У ОСОБА_1 між планом забудови та по факту різниця 1,80м і менше. Комісія вирішила, що межа буде по старих межах. ОСОБА_2 у 2013 р. запрошували на сесії сільської ради з цього питання. ОСОБА_1 подав на приватизацію землі і з цього приводу було відповідне рішення сесії сільської ради в 2014 р. Сторони на тій сесії не були. Просила відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Представник 3-ї особи на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору Управління Держземагенства у Самбірському районі Львівської області, ОСОБА_8, при вирішенні спору по зустрічній позовній заяві покладається на розсуд суду. Крім того пояснила, що дії Управління Держземагенства у Самбірському районі Львівської області при приватизації земельної ділянки ОСОБА_1 були цілком обґрунтованими. Згідно п.4.4 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, у разі неможливості виявлення дійсних меж їхвстановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки.Орган місцевого самоврядування вирішив спір по межі між сторонами, прийняв рішення, яке ніким не було оскаржене. Спір був вирішений.

Заслухавши пояснення відповідачів-позивачів, представників сторін та 3-ї особи, свідка, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими сторонами доказами, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає, із наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Луківської сільської ради Самбірського району Львівської області від 08.09.1995 р. «Про передачу у приватну власність присадибні земельні ділянки для обслуговування житлового будинку і ведення підсобного господарства», ОСОБА_1 (№241) передано у приватну власність присадибну земельну ділянку для обслугов3ування житлового будинку площею 0,16 га, для ведення особистого підсобного господарства площею 0,29 га.

Із плану забудови в АДРЕСА_3 ОСОБА_1, який 10.03.1988 р. був затверджений архітектором Самбірського району, відомо конфігурація та розміри земельної ділянки, яка підлягала забудові. Загальні розміри становили 15,8м х 50,63м.

Свідоцтвом на забудову садиби від 01 листопада 1973 р., наявним в інвентарній справі Самбірського МБТІ №121, яка була оглянута в судовому засіданні,засвідчується, щоОСОБА_5 в АДРЕСА_3 була виділена під забудову земельна ділянка площею 0,08 га з існуючої садиби на підставі рішення виконавчого комітету Луківської сільської ради від 20 липня 1973 р. Із копії плану забудови в АДРЕСА_3 відомо, що розміри земельної ділянки, яка підлягала забудові становили 13,0м х 52,0м.

Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим Луківською сільською радою Самбірського району Львівської області від 08.11.2011 р., підтверджується, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 (підстава рішення виконкому №91 від 13.10.2011 р.).

Згідно ч.3 ст.158 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

На підставі ч.1 та ч.2 ст.107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

Із протоколу засідання поземельної комісії Луківської сільської ради Самбірського району Львівської області від 06.06.2013 р. відомо, що за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 про встановлення меж між сусідами було встановлено, що ОСОБА_1 вибито бордюр не порушуючи меж сусіда, підходячи до перпендикулярної огорожі сусіда на віддалі 10 см. При замірі присадибних ділянок згідно планів забудови виявлено, що ні одна земельна ділянка в натурі не відповідає дійсності. Огорожа збудована більше 15 років тому ОСОБА_5,тіткою ОСОБА_2 (на той час остання разом із сімєю проживала в м. Дрогобич).

Рішенням сесії Луківської сільської ради Самбірського району Львівської області від 06.06.2013 р.№8 «Про встановлення меж в натурі», за результатами розгляду заяви ОСОБА_2, протоколу поземельної комісії від 06.06.2013 р., затверджено межу між сусідами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по старій наявній огорожі.

У відповідності із ч.1 ст.161 ЗК України, рішення органів місцевого самоврядування вступає в силу з моменту його прийняття. Оскарження зазначених рішень у суді призупиняє їх виконання.

Із витягу з акту обстеження комісії Луківської сільської ради Самбірського району Львівської області від 02.08.2013 р. вбачається, що на час обстеження земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виявлено, що чоловік ОСОБА_2 зняв огорожу тиждень тому і почав брати бордюр, заходячи на 50 см на територію присадиби ОСОБА_1 Робити згідно рішення поземельної комісії і рішення сесії по старій огорожі не згодився і лишив подвіря без огорожі. При комісії було натягнуто шнур по крайніх стовпчиках і забиті стовпчики на огорожу, на що ОСОБА_2 почала розривати шнур, і коли голова запропонувала рулеткою виміряти всі параметри ОСОБА_2 вирвала у голови з рук рулетку. ОСОБА_2 не вислухала пропозицій комісії щодо вирішення питань спору і не йде на примирення.

Рішенням сесії Луківської сільської ради Самбірського району Львівської області від 06 грудня 2013 р. №15 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для обслуговування житлового будинку гр. ОСОБА_1» надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для обслуговування житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 на площу 0,25 га.

Із акту обстеження земельних ділянок від 14.08.2013 р. відомо, що комісією в склад якої входили : в.о. начальника сектору містобудування і архітектури Самбірської РДА, представник Держземагенства, дільничний інспектор, голова Луківської сільської ради, в присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 провела обстеження меж земельних ділянок та рекомендувала побудувати огорожу в старих межах або, у випадку незгоди, вирішити дане питання в судовому порядку. Акт підписаний ОСОБА_1 та зроблений запис, що ОСОБА_2 від підпису відмовилась.

Рішенням Луківської сільської ради Самбірського району Львівської області від 28.04.2014 р.№13 «Про погодження меж в натурі», за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 «Про затвердження акту погодження меж земельної ділянки призначеної для обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою АДРЕСА_2», протоколу поземельної комісії від 06.06.2013 р., 02.08.2013 р. та акту обстеження земельних ділянок від 14.08.2013 р., погоджено межу між сусідами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 згідно протоколів поземельної комісії від 06.06.2013 р., 02.08.2013 р. та акту обстеження земельних ділянок від 14.08.2013 р.,Свілдоцтва про забудову, виданого ОСОБА_5 та проекту забудови, виданого ОСОБА_1, тобто по старій лінії огорожі.

Приватним підприємством «Інформаційний кадастровий центр» на підставі договору з ОСОБА_1 від 14.01.2014 р. №3725-ВЛ виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянина ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (АДРЕСА_2).

Згідно свідоцтва про право власності на земельну ділянку від 27.08.2014 р., зареєстрованого за №26041684 реєстраційною службою Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка АДРЕСА_2, площею 0,0803 га (кадастровий номер НОМЕР_2) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Згідно витягу з акту обстеження поземельної комісії Луківської сільської ради Самбірського району Львівської області від 17.09.2014 р., комісія зробила висновок, що згідно кадастрового плану спірною є частина ділянки між т.4 та т.5. Тут ОСОБА_2 хоче зайти на територію ОСОБА_1 на відстань до 2 м. Дії ОСОБА_2 є протизаконні, вона порушує ст..ст.106,107 ЗК України.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Враховуючи встановлені в суді обставини, суд вважає, що твердження відповідачів-позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про порушення їхнього права на користування земельною ділянкою внаслідок захоплення її частини ОСОБА_1 та наявного між ними спору про межу на час приватизації земельної ділянки ОСОБА_1не заслуговують на увагу і суд їхвідхиляє, оскільки вони не відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи, так як ні одна земельна ділянка в натурі не відповідає планам забудови, а також спростовуються показаннями свідка ОСОБА_10, яка показала, що конфлікт за межу виник у 2013 р., а межа йде по старій лінії як йшов старий паркан, поставлений ОСОБА_5, з якою не було жодних конфліктів; рішеннями сесії Луківської сільської ради Самбірського району Львівської області від 06.06.2013 р. №8 «Про встановлення меж в натурі» та від 28.04.2014 р. №13 «Про погодження меж в натурі», які ніким не оскаржені і не скасовані, що в судовому засіданні відповідачі-позивачі не заперечили; абрисом земельних ділянок, наявним в технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянина ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (АДРЕСА_2), виготовленій приватним підприємством «Інформаційний кадастровий центр» на підставі договору №3725-ВЛ від 14.01.2014 р., які підтверджують, що спір за межу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був вирішений.

Крім того, суд прийшов до висновку, що право відповідача-позивача ОСОБА_3 на користування земельною ділянкою в АДРЕСА_1, жодним чином не порушено, оскільки власником будинку та належним землекористувачем є його дружина ОСОБА_2, а він землекористувачем не являється і правовстановлюючі документи з цього приводу у нього відсутні.

Також суд не приймає до уваги покликання відповідачів-позивачів на ширину земельної ділянки 15 м, яка, на їх переконання, вказана у плані забудовиземельної ділянки ОСОБА_5 в АДРЕСА_3(розмір 15,0м х 52,0м), оскільки в копіях даного документу, представлених суду, вказуються розміри 13,0м х 52,0м, а з оглянутого судом оригіналу вказаного Плану забудови не можливо встановити дійсну ширину земельної ділянки через наявні в ньому підтертостіта виправлення.

За таких обставин суд вважає, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Також суд прийшов до висновку, що діями відповідачів-позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 чиняться перешкоди позивачу-відповідачу ОСОБА_1 у володінні його земельною ділянкою шляхом перешкоджання встановленню огорожі (паркану) на межі між їхніми земельними ділянками між точками 4 (чотири) та 5 (пять), що відображені в Абрисі, тому їх слід зобовязати не чинити вказані перешкоди, а первісний позов задовольнити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів-позивачівОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід солідарно стягнути в користь позивача-відповідача ОСОБА_1 судовий збір в сумі по 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212 215, 218 ЦПК України, суд

вирішив :

Первісний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які проживають в АДРЕСА_1, не чинити перешкоди ОСОБА_1,який проживає в АДРЕСА_2, у встановленні огорожі (паркану) на межі між їхніми земельними ділянками між точками 4 (чотири) та 5 (пять), що відображені в Абрисі, наявному в технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянина ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (АДРЕСА_2), виготовленій приватним підприємством «Інформаційний кадастровий центр» на підставі договору №3725-ВЛ від 14.01.2014 р.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення в Апеляційний суд Львівської області через Самбірський міськрайонний суд Львівської області.

Суддя підпис

Згідно з оригіналом.

Суддя І.А.Пташинський