Номер провадження: 22-ц/785/1818/15
Головуючий у першій інстанції: Середа І. В.
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Комлевої О.С., Журавльова О.Г.,

при секретарі: Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 2 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію та гарячу воду,-

В С Т А Н О В И Л А :

КП "Теплопостачання міста Одеси" звернулося до суду з позовом та просило стягнути заборгованість за спожиту теплову енергію та гарячу воду у розмірі 22945,56 грн.

В обґрунтування вимог позивач вказував на те, що квартира, в якій проживають відповідачі, обладнана системою централізованого опалення та гарячого водопостачання, будинок належить територіальній громаді та знаходиться на обслуговуванні ЖКС "пересипський" дільниця № 8 і його теплопостачання забезпечує КП "Теплопостачання міста Одеси". Тарифи встановлюються органами місцевого самоврядування. В порушення вимог законодавства відповідачі, отримуючи послугу з постачання теплової енергії на опалення та гарячої води, оплачували її частково, внаслідок чого утворилася заборгованість.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позов та зазначив, що вони вже зверталися раніше до суду з заявою про прийняття судового наказу, однак відповідачі заперечуючи проти наявності боргу зверталися до суду з заявою, після розгляду якої наказ було скасовано, тому вони змушені звернутися до суду з позовом. Також зазначив, що КП "Теплопостачання міста Одеси" здійснює надання вказаної послуги, відповідачі не відмовлялися від її отримання, відповідачка ОСОБА_2 уклала з ними договір, незважаючи на вказані нею розбіжності, складення яких взагалі не передбачено нормами законодавства. За весь нарахований період були проведені розрахунки на підставі встановлених органами місцевого самоврядування тарифами, їх розміри є доступними в засобах масової інформації. Заперечував також проти застосування строку позовної давності з вказаних вище обставин.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином. Від ОСОБА_4 надійшли письмові заперечення, в яких вона вказує на те, що позивач звернувся до суду про стягнення боргу за період з 01.11.2006 року по 06.03.2014 року, без попереднього звернення з заявою про видачу судового наказу, не надано доказів в підтвердження статусу позивача у правовідносинах з споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, між сторонами не існує договорів них правовідносин, не вказано джерело походження та структура боргу, не вказано розмірів тарифів, до неї не надходило також від позивача будь-яких рахунків з вимогою сплати боргу. Крім того, посилаючись на пропуск строку позовної давності відповідачка просила застосувати загальну позовну давність до частини позовних вимог.

Рішенням суду позов задоволено частково.

На рішення суду ОСОБА_2 приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Сторони, яких належним чином сповіщено про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явились, тому судова колегія на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України розглядає справу за відсутності сторін.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У судовому засіданні встановлено наступне.

ОСОБА_2 є абонентом КП "Теплопостачання міста Одеси", що підтверджується особовим рахунком НОМЕР_1, відкритим на її ім'я, і мешкає у квартирі АДРЕСА_1, у м. Одесі, в якій також зареєстровані члени її сім'ї: ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

КП "Теплопостачання міста Одеси" надає відповідачам послуги з опалення житла та гарячого водопостачання.

Із представленого позивачем договору про надання послуг з центрального опалення, постачання гарячої води від 16 серпня 2013 року та протоколу розбіжностей доданого до нього, підписаного ОСОБА_2 12.04.2014 року, видно, що після встановлення розбіжностей зміни до договору не вносилися, але ОСОБА_2 зазначено, що вказаний договір вважати укладеним з дати підписання протоколу розбіжностей, що вказує на згоду відповідачки з умовами договору починаючи з 12.04.2014 року.

Згідно до ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та ст.ст.18,30 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою КМУ України №630 від 21.07.2005 року споживач зобов'язаний оплачувати поставлену йому теплову енергію щомісячно не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим.

Відповідно до ст.68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Члени сім'ї відповідачки, які проживають разом з нею, є зареєстрованими за вказаною адресою, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають із договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобов'язаннями, що виплавають із зазначеного договору відповідно до ч.1 ст.64 ЖК України.

Згідно з нормами ч.2 ст.162 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Із представленого позивачем розрахунку видно, що відповідачка ОСОБА_2 проводила оплати в лютому, квітні 2009 року та в березні 2010 року, 19.07.2011 року.

У зв'язку з порушенням строків оплати послуг станом на березень 2014 року у відповідачів виникла заборгованість у розмірі 22945,59 грн.

Згідно з нормами ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ст.264 ЦК України).

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг (висновок Верховного Суду України висловлений в Постанові від 30.10.2013р., у справі № 6-59цс13).

Суд правильно не прийняв до уваги посилання відповідачки ОСОБА_4 щодо відсутності письмового договору про надання послуг, оскільки встановлено, що КП "Теплопостачання міста Одеси" надавало централізоване опалення та гаряче водопостачання, а відповідачі споживали надані послуги, але не в повному обсязі здійснювали їх оплату, в тому числі направлених на погашення боргу, який виник, і не відмовлялися від отримання послуг, що в силу ст.205 ЦК України, є способом волевиявлення осіб щодо вчинення правочину та засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, а також з підстав наведених в Постанові Верховного Суду України.

Таким чином, суд прийшов до обгрунтованого висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, оскільки відповідачі вчиняли дії, що свідчать про визнання ними свого боргу в лютому, квітні 2009 року та в березні 2010 року, а 19.07.2011 року приймався судовий наказ, який 06.03.2012 року був скасований, отже, строк позовної давності продовжений. Разом із тим, оскільки позивачем не надано доказу про час виникнення боргу, а наданий розрахунок підтверджує борг лише з листопада 2006 року та на той час він вже складав 853,48 грн., суд зменшив суму боргу, що підлягає стягненню, на суму яка виникла до 01.11.2006 року, а саме на 617,55 грн., отже стягненню в відповідачів на користь позивача підлягає борг в сумі 22328,04 грн. за період з листопада 2006 року по березень 2014 року.

Також, судом обгрунтовано не прийнято до уваги сумніви відповідача ОСОБА_4 щодо достовірності тарифів та нараховуваних сум, які підлягали оплаті за отримані послуги, оскільки до суду не надано жодного доказу на підтвердження таких обставин, а доказування не може грунтуватися на припущеннях (ст.60 ЦПК України), а посилання на необхідність звернення до суду в частині вимог з заявою про видачу судового наказу, не приймається судом до уваги, так як позиція відповідача та невизнання вимог в повному обсязі вказує на наявність спору, який повинен був розглянутий в порядку позовного провадження .

Таким чином, доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують та задоволенню не підлягають, підстави для ухвалення нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 2 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак її може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий- суддя Н.В.Ісаєва

Судді О.С. Комлева

О.Г. Журавльов