Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 року Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі головуючого судді -Черенкової Н.П.

при секретарі - Літвін А.П.

за участю позивача - ОСОБА_1

адвоката -ОСОБА_2

відповідача -ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання нерухомого майна спільним майном подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що з 2003 року вона проживала з ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, у 2005 році за спільні кошти вони придбали квартиру АДРЕСА_1. 25.08.2006 року зареєстрували шлюб.

Позивач просила установити факт спільного з відповідачем проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнати квартиру спільною сумісною власністю.

Позивач та її адвокат у судовому засіданні вимоги позову підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові

Відповідач в судовому засіданні вимоги позову не визнав в повному обсязі, посилаючись на те, що квартира була придбана за його особисті кошти, в шлюбних стосунках з ОСОБА_1 на момент придбання квартири не перебував.

Вислухавши пояснення сторін, адвоката ОСОБА_2, показання свідків, вивчивши доводи позову та матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

За договором купівлі-продажу № 3568 від 22.06.2005 року, ОСОБА_3 придбав у приватну власність квартиру АДРЕСА_1.

За даними ТОВ "Соборний -1", ОСОБА_1 з 30.06.2005 року зареєстрована в даній квартирі.

На момент придбання вказаної квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу.

13.06.2001 року ( актовий запис № 237 ) між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірваний шлюб.

Свідоцтво про розірвання шлюбу отримано ОСОБА_1 12.07.2006 року.

У відповідності до ст.44 Кодексу про шлюб та сім*ю УРСР, яка діяла на час даних правовідносин ), шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах запису актів громадянського стану.

За такого, шлюб вважається припиненим між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 13.06.2001 року.

25.08.2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб.

22.04.2008 року ( актовий запис № 206 ) шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

Із змісту вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.11.2008 року, яким ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України, вбачається, що з 2003 по 2006 роки він, та ОСОБА_1 перебували у фактичних шлюбних відносинах.

Згідно ст. 61 п.4 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні , що набрав законної сили, обов*язковий для суду, що розглядає справу про цивільно- правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок .

Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили факт фактичних шлюбних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Починаючи з 2009 року між сторонами існує спір щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних та оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм суд повинен установити, чи були порушені , невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК, факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, може бути встановлений у судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.10. ч.1 ст.11,ч.1 ст.60 ЦПК, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень , крім випадків, встановлених ст.61ЦПК України.

Згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам , які беруть участь у справі їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав .

Згідно до ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленим законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" ( остаточне рішення від 17.06.2011 р .), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумцій щодо фактів.

За статею 3 СК України, сім*ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

За такого, суд зобов'язаний встановити характер їх відносин, встановити, чи мало місце ведення спільного господарства ( загальні витрати ), надання взаємодопомоги, інші обставини, які свідчать про наявність сімейних відносин.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності у відповідності до моральних засад суспільства.( ст. 7 СК )

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що підстави, передбачені ст. 256 ч.1п.5 ЦПК України для задоволення позову- існують, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно поширюються загальні положення права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 та ст. 360-7 ЦПК України, обов'язковою для усіх судів України є правова позиція стосовно того, що при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними складися усталені відносини, що притаманні подружжю, а також, якщо вони проживають однією сім'єю без шлюбу в період, протягом якого придбане спірне майно.

На підставі викладеного, у відповідності до ст. ст. 60, 63, 68, 70, 74 СК України, ст.ст. 316, 328, 355, 368, 372 ЦК України, суд дійшов висновку, що спірна квартира є майном, набутим сторонами за спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки, й кожний з них має рівні права володіння, користування й розпорядження цим майном. У зв'язку із зазначеним, позов і в цій частині підлягає задоволенню.

Строки позовної давності не пропущені, оскільки з 2009 року існує між сторонами спір щодо даного майна.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 630 грн.( що складає половину вартості майна, оскільки квартира є спільною сумісною власністю ).

При цьому, суд не виходить за межі позовних вимог і не встановлює частки подружжя.

Керуючись ст. ст. 14, 15, 30, 61, 62, 209, 212-215 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 2003 року до реєстрації шлюбу.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 630 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Черенкова Н.П.