Справа № 303/1839/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

28 серпня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.

суддів - Леска В.В., Кондора Р.Ю.

при секретарі - Дашковській С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 08 липня 2015 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі: Банк) звернувся в суд з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 12.09.2007 між Банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №К117-07/Ф, згідно якого позичальник отримав від банку кредит в сумі 150 000 доларів США зі сплатою відсотків за його користування з кінцевим терміном повернення 11.09.2012. В забезпечення виконання зобов'язання за цим кредитним договором 12.09.2007 між Банком і співвідповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки, згідно якого поручитель відповідає перед кредитором в повному обсязі. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 09.12.2014 виникла заборгованість у розмірі 728 718,58 грн., яку Банк просив стягнути солідарно з відповідачів.

Заочне рішення, ухвалене у даній справ 12.05.2015, ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 24 червня 2015 року, за заявою ОСОБА_2 було скасовано (а.с.79-80).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 08 липня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №К117-07/Ф від 12.09.2007 в розмірі 467997,34 доларів США, з яких: 150000 доларів США - заборгованість за кредитом, 310 056,36 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7431,98 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, що за офіційним курсом Національного банку України складає 7286718 (сім мільйонів двісті вісімдесят шість тисяч сімсот вісімнадцять) гривень 58 копійок та 3654 грн. судових витрат. У задоволенні позовної вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив Банк в частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_2 В скарзі зазначено, що відмовляючи у стягненні заборгованості з поручителя, суд першої інстанції помилково послався на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23.12.2011, оскільки викладені в ньому висновки суду не є преюдиційними для даної справи.

Відповідачами рішення суду не оскаржувалось.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника Банку, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.09.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, до якого 14.01.2009 було укладено додаткову угоду, згідно яких ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 150000 доларів США, з остаточним строком погашення до 11.09.2012 (а.с.22-24).

В рахунок забезпечення зобов'язання по даному кредитному договору, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 12.09.2007 укладено договір поруки, до якого 14.01.2009 було укладено додаткову угоду, згідно яких ОСОБА_2 поручилася перед Банком за виконання зобов'язань ОСОБА_1 за вищезазначеним кредитним договором (а.с.29).

ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором не виконував належним чином, внаслідок чого станом на 9 грудня 2014 року виникла заборгованість на суму 7286718,58 грн., з яких, в тому числі, заборгованість за кредитом - 150000 доларів США, і така заборгованість була стягнута з ОСОБА_1.

Судова колегія звертає увагу, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2011 з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість за кредитним договором №К117-07/Ф від 12.09.2007, яка виникла станом на 28 грудня 2009 року в сумі 1609947,10 грн., з яких 150000 доларів США - заборгованість по основному боргу (а.с.66-68). Також рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за відсотками, пенею та заборгованість з комісії за кредитним договором №К117-07/Ф від 12.09.2007 за період 28 грудня 2009 року по 1 вересня 2014 року (а.с.69-72).

У березні 2015 року Банк знову звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за тим же кредитним договором №К117-07/Ф від 12.09.2007, в якому просив стягнути ту ж заборгованість за кредитом в сумі 150000 доларів США, яка уже була стягнута рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2011, а також заборгованість за відсотками та заборгованість по комісії, які були розраховані за період з 18.09.2007 по 9 грудня 2014 року, і така заборгованість була повністю стягнута судом з ОСОБА_1

Проте, оскільки ОСОБА_1 рішення Мукачівського міськрайонного суду від 8 липня 2015 року про стягнення з нього заборгованості не оскаржував, а рішення суду першої інстанції оскаржується лише Банком в частині відмови в задоволенні позовної вимоги Банку до поручителя, то колегія суддів, відповідно до приписів ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині.

Задовольняючи позов лише частково та відмовляючи в стягненні заборгованості з поручителя, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2011 в задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором було відмовлено, оскільки згідно висновку експерта №1776 від 22.08.2011 підпис ОСОБА_2 у графі «Поручитель» договору №1 від 12 вересня 2007 року виконаний не ОСОБА_2. Таке рішення набуло законної сили 05.01.2012 (а.с.68).

В апеляційній скарзі Банк зазначає, що наявність висновку почеркознавчої експертизи від 22.08.2011 не має правового значення по даній справі.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір поруки, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 12.09.2007, в судовому порядку не оспорювався.

В той же час підстав для стягнення заборгованості з ОСОБА_2 як з поручителя немає.

Статтею 559 ЦК України визначено випадки припинення поруки.

Так, як зазначалось вище, Банк уже звертався до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, за результатами якого 23.12.2011 Мукачівським міськрайонним судом постановлено рішення та було стягнуто заборгованість за кредитним договором №К117-07/Ф від 12.09.2007 у повному обсязі. Таким чином, Банком, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, було змінено строк виконання основного зобов'язання. Судом було розглянуто вимогу Банку до поручителя, у задоволенні такої вимоги рішенням від 23.12.2011 було відмовлено, і таке рішення набуло законної сили. Таким чином, порука є припиненою.

Відповідні правові позиції щодо припинення поруки у разі зміни кредитором строку виконання основного зобов'язання відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, були неодноразово викладені у Постановах Верховного Суду України (від 17.09.2014 у справах №№ 6-6цс14, 6-53 цс14, 6-125цс 14, від 21.01.2015 № 6-190 цс14), які, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, враховує судова колегія.

Крім того, згідно ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З договору поруки від 12.09.2007 та додаткової угоди від 14.01.2009, укладених між Банком та ОСОБА_2, вбачається, що не встановлено строку, після якого порука припиняється, а дію договору визначено до повного виконання зобов'язань за Кредитним договором. Такі умови договору поруки не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки це суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, згідно яких строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. В цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України - порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У кредитному договорі та у додатковій угоді строк виконання чітко визначений - кінцевий термін повернення Кредиту - 11.09.2012 (пункт 7.1).

За своєю правовою природою строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим) і його закінчення є підставою для припинення поруки. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а строком існування (дії) самого зобов'язання поруки, тому і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються.

У випадку, якби Банком не було змінено строк виконання основного зобов'язання внаслідок звернення до суду з повозом, за результатами розгляду якого було ухвалено рішення суду 23.12.2011, у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло би право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного боржником зобов'язання щодо повернення кредиту, починаючи з 12 вересня 2012 року протягом наступних шести місяців.

З даним позовом Банк звернувся до суду у березні 2015 року.

Відповідні висновки сформульовані у постановах Верховного Суду України від 18.07.2012 (справа № 6-78 цс 12), від 21.05.2012 (справа № 6-48 цс 11), від 23.05.2012 (справа № 6-33 цс 12), від 08.10.2014 (справа №6-128 цс14).

Зважаючи на викладене, судова колегії вважає, що підстав для задоволення вимоги Банку про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №К117-07/Ф від 12.09.2007 і з ОСОБА_2 - немає. Відповідно до ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав. Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 08 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді