Справа № 488/6778/14-ц
Провадження № 2/488/601/15 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

24.12.2015 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Безпрозванного В.В.,

при секретарі судового засідання - Чуб Т.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідачів - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Миколаєві, в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу та Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської ради про зобовязання укласти трудовий договір,стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

Встановив :

23 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до Дитячо- юнацького спортивно-оздоровчого комплексу(далі ДЮСОК) про зобовязання укласти трудовий договір та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

За заявою позивача ОСОБА_1 та у звязку із розпорядженням Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради від 25 грудня 2014 року № 383 р ухвалою суду від 29.09.2015 року в якості співвідповідача по справі залучено Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської ради,якому цим розпорядженням підпорядковано ДЮСОК.

Позовні вимоги обґрунтовано тим,що з 01.04.2002 року по 11 червня 2014 року ОСОБА_1 працювала на посаді бухгалтера ДЮСОК та наказом директора ДЮСОК від 06.06.2014 р. № 140-к її було звільнено за п.1 ст.40 КЗпП у звязку із скороченням штату працівників.

Для свого працевлаштування ОСОБА_1 була вимушена звернутися до Жовтневого районного центру зайнятості,яким 18.07.2014 р. було видано направлення на працевлаштування до ДЮСОК на підставі інформації від 07.07.2014 року про потребу у працівниках, в саме бухгалтера.

Однак, директором ДЮСОК ОСОБА_5 безпідставно відмовлено в прийнятті на роботу у звязку з недостатнім освітньо- кваліфікаційним рівнем.

З такою відмовою у працевлаштуванні вона не згодна,оскільки за ч.1 ст.22 КЗпП України заборонено необґрунтовану відмову в прийнятті на роботу. Про те,що вона має необхідну кваліфікацію економіста-бухгалтера та великий досвід роботи за спеціальністю,в т.ч. з 01.04.2002 року по 11.06.2014 р. бухгалтером ДЮСОК,добре було відомо директору ДЮСОК ОСОБА_5

Крім того,ОСОБА_5 не враховано,що протягом одного року з дня розірвання трудового договору за ч.1ст.40 КЗпП України ОСОБА_1 на підставі ст..42-1 КЗпП України мала переважне право на укладення трудового договору у разі поворотнього прийняття на роботу,якщо власник або уповноважений ним орган проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації.

Посилаючись на вимогу про поновлення порушеного права,ОСОБА_1 просить постановити рішення,яким зобовязати ДЮСОК укласти із нею трудовий договір на роботу бухгалтером з 18.07.2014 р. та у відповідності до ч.2 ст.235 КЗпП України стягнути з ДЮСОК заробітну плату за весь час вимушеного прогулу,починаючи з 18.07.2014 року.

В письмовому запереченні від 19.11.2015 року директор ДЮСОК ОСОБА_6,посилаючись на необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, зазначив ,що колишній директор ДЮСОК ОСОБА_5 обґрунтовано відмовив позивачу в прийнятті на роботу бухгалтером,оскільки позивач мала безпосередньо підпорядковуватися головному бухгалтеру ДЮСОК ОСОБА_7,яка є матірю ОСОБА_1,що суперечить вимогам ст..25-1 КЗпП України. Крім того,ОСОБА_5 відмовляючи в прийнятті на роботу, у відповіді про прийняте рішення вказав,що відмовлено в прийнятті на роботу, у звязку з недостатнім освітньо-кваліфікаційним рівнем»,оскільки серед запропонованих варіантів відмови не було того,що відповідав би вимогам ст..25-1 КЗпП України. Тобто ОСОБА_5 вибрав варіант, який, на його думку, найбільше відповідав фактичним обставинам. Також, з 01.08.2015 року за наказом Управління фізичної культури і спорту міської ради ДЮСОК переведено на обслуговування до централізованої бухгалтерії цього управління. Тобто ліквідовано бухгалтерію ДЮСОК та скорочено відповідні посади бухгалтерів.

Начальник Управління у справах фізичної культури спорту Миколаївської міської ради ОСОБА_8 направив до суду копії акту прийому-передачі документів від Дитячо юнацького спортивно- оздоровчого комплексу (ДЮСОК) від 03.08.2015 року ,акту перевірки наявності документації щодо нарахування заробітної плати працівникам ДЮСОК від 30.11.2015 року - та докладної записки на адресу головного бухгалтера Управління від 03.08.2015року,які підтверджують відсутність у ДЮСОК особових карток з нарахування та виплати заробітної плати за весь період роботи ДЮСОК.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали з підстав,викладених у позовній заяві. Зауважили,що на день звернення позивача до ДЮСОК з питання працевлаштування ніяких обмежень щодо спільної роботи близьких родичів,передбачених ст..25-1 КЗпП України,в ДЮСОК не існувало та на обмеження спільної роботи близьких родичів наказ по ДЮСОК не видавався. Крім того,колишнім директором ДЮСОК ОСОБА_5 відмовлено у працевлаштуванні саме у звязку із недостатнім освітньо- кваліфікаційним рівнем ОСОБА_1,що не відповідає дійсності та спростовується наданими доказами.

Представник відповідачів ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та підтримав письмову заяву про застосування позовної давності,передбаченої ч.1 ст.233 КЗпП України.

Дослідивши матеріали справи,вислухавши пояснення сторін,суд знаходить позов необґрунтованим та таким,що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Посилаючись на передбачене ст..42-1 КЗпП України переважне право на укладення протягом року трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу працівників,з якими розірвано трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 1 ст.40 КЗпП України,якщо власник або уповноважений ним орган проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації,позивач ОСОБА_1 вважає,що колишнім директором ДЮСОК ОСОБА_5 в порушення вимог ч.1 ст.22 КЗпП України протиправно відмовлено в прийнятті на роботу на вакантну посаду бухгалтера по мотиву недостатнього освітньо- кваліфікаційного рівня.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

За правилами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст. 61 цього Кодексу.

На переконання суду,позивач ОСОБА_1 не довела протиправність щодо відмови у працевлаштуванні,передбаченого ст..42-1 КЗпП України.

В процесі розгляду справи судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Наказом №2-к від 02.04.2002 року позивача ОСОБА_1 прийнято на роботу ДЮСОК на посаду бухгалтера-касира.За цим же наказом на посаду головного бухгалтера ДЮСОК прийнято матір позивача ОСОБА_9

Наказом № 140-к від 06.06.2014 року позивача ОСОБА_1 звільнено з основної посади бухгалтера з 11 червня 2014 року за п.1ст.40 КЗпП України з виплатою позивачу вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку та нарахованої грошової компенсації за невикористану відпустку.

Наказ про звільнення з роботи ОСОБА_1 не оскаржувався.

18.07.2014 року позивач отримала від Жовтневого районного центру зайнятості направлення на працевлаштування бухгалтером ДЮСОК,яке предявлено директору ДЮСОК ОСОБА_5

У відповіді про прийняте рішення від 18.07.2014 р.ОСОБА_5 відмовлено в прийнятті позивача на роботу у звязку з тим,що кандидатура ОСОБА_1 не відповідає вимогам за недостатнім освітньо- кваліфікаційним рівнем.

ОСОБА_5,як представник ДЮСОК,в попередніх судових засіданнях суду пояснював,що відповідь про відмову у прийнятті позивача на роботу фактично обумовлено безпосередньою підпорядкованістю претендента на посаду головному бухгалтеру ОСОБА_9,яка є матірю ОСОБА_1

Зазначені обставини викладені у письмовому запереченні відповідачів на позов та підтверджено дослідженими судом копіями посадової інструкції бухгалтера ДЮСОК, затвердженої директором ОСОБА_5 10 червня 2014 року,за якою на посаду бухгалтера призначається спеціаліст з відповідною освітою,що не має працюючих близьких родичів в бухгалтерській службі ДЮСОК.

Позивач ОСОБА_1 підтвердила,що з 02.04.2002 року по 11.06.2014 рік працювала бухгалтером ДЮСОК та безпосередньо підпорядковувалася в роботі бухгалтерії своїй матері - головному бухгалтеру ОСОБА_9,але заперечувала свою посадову залежність від матері.

За ч.1 ст.25-1 КЗпП України власник вправі запроваджувати обмеження щодо спільної роботи в одній і цій же установі осіб, які є близькими родичами,якщо у звязку з виконанням трудових обовязків вони безпосередньо підпорядковані або підконтрольні один одному.

Суд в передбачених ч.1 ст.11 ЦПК України межах позовних вимог не розглядає питання щодо законності сумісної роботи бухгалтера ОСОБА_1 та її матері- головного бухгалтера ДЮСОК ОСОБА_9. за період з 01.04.2002 р. по 11.06.2014 р.,але приходить до висновку,що відмову директора ДЮСОК ОСОБА_5 у працевлаштуванні позивача бухгалтером ДЮСОК,за умови безпосереднього підпорядкування її матері - головному бухгалтеру ОСОБА_9, слід визнати обґрунтованою.

Судом встановлено,що передбачене ч.1 ст.25-1 КЗпП України обмеження спільної роботи претендента на посаду бухгалтера ДЮСОК ОСОБА_1 із своєю матірю ОСОБА_9,яка працювала головним бухгалтером ДЮСОК по 30.10.2014 р.,обґрунтовано застосовано колишнім директором ДЮСОК ОСОБА_5

За таких обставин суд не вбачає підстав щодо визнання протиправною відмови директора ДЮСОК ОСОБА_5 в працевлаштуванні ОСОБА_1 на посаду бухгалтера цієї ж установи та ухвалює рішення про відмову у задоволенні позовних вимог,в тому числі в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Посилання позивача на те,що відмову у працевлаштуванні обумовлено іншими причинами ,як на підставу своїх вимог,суд вважає необґрунтованим, оскільки в процесі судового розгляду справи доведено ,що підставами такої відмови є заборона сумісної роботи позивача в бухгалтерії ДЮСОК під безпосереднім керівництвом матері, яку встановлено Посадовою інструкцією бухгалтера ДЮСОК,затвердженою 10 червня 2014 року,тобто до звернення позивача до ДЮСОК із направленням служби зайнятості .

Заяву представника відповідачів про застосування вимог ст..233 КЗпП України щодо порушення строків звернення із заявою про вирішення трудового спору суд залишає без задоволення.

В процесі розгляду справи встановлено,що між позивачем,її матірю ОСОБА_9 та керівництвом ДЮСОК на час виникнення трудового спору існували конфліктні правовідносини ; сам ДЮСОК знаходився в процесі реорганізації,тому звернення позивача до суду 23.12.2014 року, тобто через 5 місяців після відмови у повторному працевлаштуванні, не протирічить передбаченому ст..3 ЦПК України праву позивача на звернення за судовим захистом.

Керуючись ст..ст.208-209,212-215,218 ЦПК України,суд

Вирішив :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого комплексу та Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської ради,про зобовязання укласти трудовий договір,стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:(підпис)

Копія вірна:

Суддя: В.В. Безпрозванний