У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства «Житловий сервіс» Рубіжанської міської ради Луганської області, третя особа - виконавчий комітет Рубіжанської міської ради Луганської області, про стягнення заборгованості із заробітної плати, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Луганської області від 20 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, у якому просив стягнути з комунального підприємства «Житловий сервіс» (далі - КП «Житловий сервіс») Рубіжанської міської ради Луганської області заборгованість із заробітної плати у розмірі 9 248 грн 57 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 77 884 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 09 квітня 2013 року його було прийнято на посаду директора КП «Житловий сервіс» на підставі укладеного з ним контракту № 6. Розпорядженням секретаря Рубіжанської міської ради від 09 квітня 2014 року № 176-к його було звільнено з займаної посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України в зв'язку з закінченням строку дії контракту. На порушення ст. 116 КЗпП України в день звільнення підприємством з ним не було проведено повного розрахунку, у зв'язку з чим просив позов задовольнити.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з КП «Житловий сервіс» Рубіжанської міської ради на користь ОСОБА_4 заборгованість з заробітної плати з 20 лютого 2014 року до 09 квітня 2014 року у розмірі 8 493 грн 33 коп. без утримання податків й інших обов'язкових платежів, а також середній заробіток за час затримки розрахунку з 10 квітня 2014 року до 17 квітня 2015 року у розмірі 10 тис. грн без утримання податків й інших обов'язкових платежів. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 20 липня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не надано доказів відсутності позивача на роботі з 20 лютого до 09 квітня 2014 року, а відображення цих обставин у табелі обліку робочого часу на є достатнім доказом.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, дійшов висновку про те, що позивач не довів факт виконання своїх обов'язків, покладених на нього контрактом, з 20 лютого до 09 квітня 2014 року. При цьому, суд зазначив, що заробітна плата нараховується виходячи з розміру встановленого трудовим договором посадового окладу та відпрацьованого працівником часу, що фіксується підприємством в табелі обліку використання робочого часу, ведення якого регламентовано наказом Держкомстату України від 05 грудня 2008 року № 489 «Про затвердження типових форм, первинної облікової документації зі статистики праці». Окрім табелю обліку використання робочого часу КП «Житловий сервіс» не може складати інші будь-які документи (акти тощо), якими б фіксувався невихід на роботу керівника такого підприємства і відбирати від нього пояснення з приводу невиходу на роботу. За відсутності у табелі обліку використання робочого часу відомостей про відпрацьований час у бухгалтера підприємства немає підстав для нарахування заробітної плати.

Колегія суддів вважає висновок апеляційного суду таким, що відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону, зокрема, ст. 1 Закону України «Про оплату праці», згідно з якою заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, а не за займану ним посаду.

Доводи скарги ОСОБА_4 про те, що у разі, якщо б він дійсно два місяці не виконував свої обов'язки, то мав би бути звільнений за прогул, а не на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, не заслуговують на увагу, оскільки звільнення з ініціативи адміністрації є правом, а не обов'язком роботодавця.

Таким чином, на підставі поданих сторонами доказів, які оцінені відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України, і не дають підстав вважати, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, наведені в касаційній скарзі доводи висновку суду не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення апеляційного суду Луганської області від 20 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель

Судді В.А. Черненко

С.П. Штелик