АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1763/15 Справа № 190/1822/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Митошоп В. М. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого- судді Макаров М.О.,

суддів: Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі - Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізінгова компанія "АвтоФінанс" про захист прав споживача, визнання договору частково недійсним та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Лізингова компанія "АвтоФінанс" про захист прав споживача, визнання договору лізингу недійсним та стягнення коштів, посилаючись на те, що, 07 жовтня 2014 року він уклав з відповідачем договір фінансового лізингу №010381, який, як він вважає, не відповідає вимогам Закону України "Про захист прав споживачів", нотаріально не посвідчений та порушує його права, а тому позивач просив визнати зазначений договір недійсним та стягнути з відповідача сплачений за договором платіж в сумі 34400 грн. та сплачену ним комісію за прийом платежів в розмірі 344 грн.

Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Судом встановлено, що 07 жовтня 2014 між ТОВ "Лізингова компанія "АвтоФінанс" та ОСОБА_2 було укладено договір фінансового лізингу № 010381, відповідно до якого лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - трактор "Беларус 892", зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком № 3 до договору, вартістю 344000 грн. у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором.

Згідно п. 1.7 Договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачу протягом строку не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу).

Відповідно до п. 1.8 Договору, Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж продовж 12 місяців з моменту підписання договору платежами, визначеними в додатку №1 до договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію, а згідно із п. 8.2.1 договору перший лізинговий платіж складається із: комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору, яка розраховується як комісія за організацію, яка визначена у додатку № 1 до цього договору.

Крім того додатком № 1 до договору фінансового лізингу встановено вартість предмету лізингу в розмірі 344000 грн., відсоток платежів 50 %, сума виплат 172000 грн., щомісячний платіж 14333 грн. 33 коп., комісія за організацію (10 %) - 34400 грн. та комісія за передачу (3 %) - 10320 грн., а згідно із п. 10.11 договору у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 30% від сплаченої суми авансових платежів.

Також відповідно до умов договору, для отримання трактора у лізинг, ОСОБА_2 повинен сплатити на користь відповідача не менше половини його вартості, а після отримання також відшкодовувати вартість трактора періодичними платежами. При цьому, власником трактора за договором купівлі-продажу з продавцем є ТОВ "Лізингова компанія "АвтоФінанс".

Як вбачається з матеріалів справи, 07 жовтня 2014 року ОСОБА_2 сплатив ТОВ "Лізингова компанія "АвтоФінанс" 34400 грн., як комісію за організацію договору.

Відповідно до ч.1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір лізингу має бути укладений в письмові формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно ст. 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції встановив, що оспорюваний позивачем договір фінансового лізингу від 07 жовтня 2014 року за №010381 відповідає вимогам законодавства. Укладеним договором передбачені всі істотні умови, і підстав для визнання укладеного договору нікчемним, у тому числі, з підстав того, що при укладенні договору не було дотримано нотаріальне посвідчення укладеного договору фінансового лізингу немає, оскільки в силу положень Закону України "Про фінансовий лізинг" та параграфа 6 глави 58 ЦК України нотаріальне посвідчення договору лізингу не є обов'язковим.

Крім того, посилання позивача на відсутність у договорі конкретних визначень та розмірів лізингових платежів як на підставу для визнання договору нікчемним є необґрунтованими, оскільки п. 8 Договору передбачено складові Лізингових Платежів, їх суми та дати Платежів, які визначені в графіку лізингових платежів у додатках №№1,2 до цього Договору та які є невід'ємною його частиною.

Встановивши обставини по справі, суд правильно прийшов до висновку про те, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу відповідає вимогам закону, його нотаріальне посвідчення не вимагається, а відповідач мав право на укладення договору, а тому суд обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог, у зв'язку з чим колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що суд при дослідженні матеріалів справи неправильно витлумачив норми чинного законодавства, та не врахував, що укладений договір фінансового лізингу є нікчемним, не можуть свідчити про незаконність судового рішення, оскільки судом при розгляді справи було правильно встановлено, що відповідно до норм діючого законодавства України нотаріальне посвідчення договору лізингу не є обов'язковим, і укладений між сторонами договір фінансового лізингу відповідає вимогам чинного законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів по справі та непогодження з їх оцінкою, тоді як розглядаючи справу, суд оцінив докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів в порядку ст. 212 ЦПК України, а тому переоцінці в апеляційному порядку вони не підлягають.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_2 - відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді