Справа № 314/5013/15-ц Провадження № 2/314/1599/2015
26.11.2015 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді: Кіяшко В.О.,
за участю представника позивача ОСОБА_1,
секретарі судового засідання Павлівська І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес-Агро» до Фермерського господарства «ОСОБА_2М.», ОСОБА_3, ОСОБА_4 служба Вільнянського районного управління юстиції про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,
ВСТАНОВИВ:
ТОВ «Прогрес-Агро» звернувся з позовом до Фермерського господарства «ОСОБА_2М.», ОСОБА_3, ОСОБА_4 служба Вільнянського районного управління юстиції про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, в позові зазначено, що 24.05.2011 року між ТОВ Агрофірма «АГРО-ТД» та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення. На підставі Протоколу загальних зборів ТОВ Агрофірма «АГРО-ТД» від 14.11.2012р. приєднана до ТОВ «Прогрес-Агро». Відповідно до п.1.2 Статуту ТОВ «Прогрес-Агро», позивач є правонаступником усіх прав та обовязків ТОВ Агрофірма «Агро-ТД».
31.08.2015р. позивач подав вище зазначений договір оренди для реєстрації до ОСОБА_4 служби, де йому було відмовлено, посилаючись на те, що вже зареєстровано право на вказану земельну ділянку на підставі договору від 27.08.2014р. укладеного між Фермерським господарством «ОСОБА_2М.» та ОСОБА_3.
Протягом 2011-2015 років орендарі: ТОВ Агрофірма «Агро-ТД» та ТОВ «Прогрес-Агро» належним чином виконують взяті на себе зобовязання передбачені договором оренди.
У звязку з чим позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити його в повному обсязі на тих підставах, що в ньому зазначено.
Представник відповідача ФГ «ОСОБА_2М.», відповідач ОСОБА_3про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили (а.с.40, 41), письмових заперечень не надали.
Представник відповідача ОСОБА_4 служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, в судове засідання не зявився, надав суду письмові заперечення (а.с. 43-45).
Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідачі про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, відповідно до ст. ст. 74, 76 ЦПК України. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Суд, вислухав представника позивача, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв'язку з наступним.
Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.
Відповідно до п. 1 ст.6 та ст. 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.
Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Судом встановлено наступні обставини.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору оренди земельної ділянки від 24.05.2011 року, між ТОВ Агрофірма «АГРО-ТД» та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення. На підставі Протоколу загальних зборів ТОВ Агрофірма «АГРО-ТД» від 14.11.2012р. приєднана до ТОВ «Прогрес-Агро». Відповідно до п.1.2 Статуту ТОВ «Прогрес-Агро», позивач є правонаступником усіх прав та обовязків ТОВ Агрофірма «Агро-ТД».
В 31.08.2015р. позивач подав вище зазначений договір оренди для реєстрації до ОСОБА_4 служби, де йому було відмовлено, посилаючись на те, що вже зареєстровано право на вказану земельну ділянку на підставі договору від 27.08.2014р. укладеного між Фермерським господарством «ОСОБА_2М.» та ОСОБА_3.
Договір оренди земельної ділянки укладено на пять років (а.с. 4).
Встановлено, що 24.05.2011 р. сторони підписали Акт приймання-передачі земельної ділянки (а.с. 7).
Відповідно до п. 38 зазначеного договору, Договір може бути розірваний: за взаємною згодою сторін, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також інших підстав, визначених законом.
Також, згідно ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі:
- закінчення строку, на який його було укладено;
- викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;
- поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря;
- смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки;
- ліквідації юридичної особи - орендаря;
- відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем;
- набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці;
- припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).
- договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.
- договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом;
- розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не
допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Також, згідно ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є:
а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;
б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;
в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;
г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;
ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;
д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;
е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;
є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.
Згідно ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про оренду землі», на вимогу однієї сторони договір оренди може буди достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовам и договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження обєкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Згідно ч. 1 ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, питання про дострокове припинення користування землею на умовах оренди вирішується шляхом предявлення позову про розірвання договору.
Частинами 1 статей 651, 652 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Щодо розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, то наведені норми передбачають таку можливість або у випадку істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом, або у зв'язку з істотною зміною обставин у виняткових випадках.
Частинами 1, 2 ст. 652 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.
Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Відсутність у договорі оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», є підставою для визнання недійсними таких договорів оренди відповідно до ч. 2 ст. 15 цього Закону України.
Відповідна правова позиція щодо визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними вказана у постанові Верховного Суду України від 06.02.2012 року по справі № 6-104ц11 та у постанові Верховного Суду України від 14.03.2012 року по справі № 6-7цс12 за позовами власників земельних ділянок до ТОВ «Яромир-Агро», які мотивовані тим, що частиною 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» визначені істотні умови договору оренди, відсутність хоча б однієї з цих істотних умов є, відповідно до ч. 2 цієї ж статті, підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору оренди недійсним.
Вказані постанови Верховного Суду України, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують в своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із цим рішенням Верховного Суду України.
Судом встановлено, що підписаний договір оренди землі від 27.08.2014 року укладений відповідачами у справі ОСОБА_3 та ФГ «ОСОБА_2М.» не містить всіх істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України "Про оренду землі", зокрема, порушено додержання ч. 2 зазначеної статті, оскільки фактично земельна ділянка ФГ «ОСОБА_2М.» не передавалась так як знаходиться в орендному користуванні позивача ТОВ «Прогрес-Агро» відповідно договору від 24.05.2011 р. укладений між ТОВ Агрофірма «АГРО-ТД» та відповідачем ОСОБА_3 який на момент розгляду справи ніким не розірваний, ні одним із зазначених способів ст.31 Закону України «Про оренду землі», умов договору, та в іншому встановленому законом порядку, його дію не припинено.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсним договору оренди спірної земельної ділянки від 27.08.2014р. підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог про зобовязання ОСОБА_4 службу Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області скасувати реєстрацію спірного договору оренди, суд приходить до висновку, що вони не ґрунтуються на законі, оскільки правових підстав для заявлення цих вимог закону не передбачено, крім цього є необґрунтованими, так як жодних порушень цивільних прав з боку реєстраційних органів немає (фактично ці вимоги спрямовані на захист ще непорушеного права. У разі відмови компетентного органу здійснити скасування реєстрації на підставі рішення суду). У звязку з чим в цій частині позовін вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 60, 208, 209, 212 215, 224-228 ЦПК України, суд, -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес-Агро» до Фермерського господарства «ОСОБА_2М.», ОСОБА_3, ОСОБА_4 служба Вільнянського районного управління юстиції про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним задовольнити частково.
Визнати недійсним договір оренди землі від 27 серпня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та Фермерським господарством «ОСОБА_2М.».
В задоволенні іншої частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя : В. О. Кіяшко

26.11.2015