У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

17 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» про розірвання договору банківського вкладу та стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою його представником ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ПАТ « Комерційний банк «Фінансова ініціатива», посилаючисть на те, що 17 грудня 2012 року між ним та ПАТ КБ «Фінансова Ініціатива» був укладений договір банківського вкладу № 157185 строком до 22 грудня 2013 року з відсотковою ставкою у розмірі 16% річних, за яким на відкритий відповідачем депозитний рахунок ним внесено 1 000 грн. У подальшому на підставі додаткових договорів він збільшував розмір вкладу і загальна сума вкладу станом на лютий 2013 року становила 2 154 030 грн. На його заяву 11 лютого 2013 року про видачу коштів з депозитного рахунку в сумі 1 145 000 грн відповідач повідомив, що залишок коштів становить 1 032,29 грн. Відповідно до умов п. 4.1 договору банківського вкладу № 157185 позивач звернувся до відповідача із заявою про дострокове розірвання договору та повернення коштів з депозитного рахунку в розмірі 2 154 030 грн, проте відповідач гроші не повертає. ОСОБА_3 просив розірвати договір банківського вкладу № 15785 від 17 грудня 2012 року та стягнути з ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» суму коштів за депозитним вкладом в розмірі 2 154 030 грн.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 8 липня 2014 року позов задоволено.

Розірвано договір банківського вкладу № 157185 від 17 грудня 2012 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива», і стягнуто з ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» на користь ОСОБА_3 суму коштів за депозитним вкладом у розмірі 2 154 030 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2014 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 8 липня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Розірвано договір банківського вкладу №157185, укладений 17 грудня 2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива», і стягнуто на користь ОСОБА_3 відповідно до вказаного договору суму депозитного вкладу в розмірі 1 000 гривень.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, діючи через представника ОСОБА_5., просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 17 грудня 2012 року між позивачем та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» укладений договір банківського вкладу № 157185 строком до 22 грудня 2013 року з відсотковою ставкою у розмірі 16% річних, за яким на відкритий відповідачем депозитний рахунок позивач вніс 1 000 грн.

Відповідно до п.2.1.3 договору банк зобов'язаний повернути вклад вкладнику в порядку та на умовах, встановлених депозитним договором.

Пунктом 4.1 договору передбачена можливість дострокового розірвання депозитного договору за ініціативою вкладника при зверненні останнього з відповідною заявою до банку не менш як за сім банківських днів.

Відповідно до пунктів 1.4 і 1.5 договору додаткові внески (поповнення) до вкладу допускаються включно до дня, що передує даті повернення.

ОСОБА_3 у день укладення договору в касу банка внесено 1 000 грн, що підтверджується випискою по особовому рахунку з 17 грудня 2012 року по 12 лютого 2013 року.

Матеріали справи містять копії:

додаткового договору від 17 грудня 2012 року та квитанції від 17 грудня 2012 року № 6576, за якими ОСОБА_3 депозит поповнено на 249 000 грн;

додаткового договору від 11 січня 2013 року та квитанції від 11 січня 2013 року № 4843, за якими ОСОБА_3 депозит поповнено на 730 030 грн;

додаткового договору від 25 грудня 2012 року та квитанції від 25 грудня 2012 року № 695, за якими ОСОБА_3 депозит поповнено на 300 000 грн;

додаткового договору від 19 грудня 2012 року та квитанції від 19 грудня 2012 року № 1295, за якими ОСОБА_3 депозит поповнено на 250 000 грн;

додаткового договору від 17 січня 2013 року та квитанції від 17 січня 2013 року № 3520, за якими ОСОБА_3 депозит поповнено на 150 000 грн;

додаткового договору від 17 січня 2013 року та квитанції від 17 січня 2013 року № 1476, за якими ОСОБА_3 депозит поповнено на 150 000 грн;

додаткового договору від 18 січня 2013 року та квитанції від 18 січня 2013 року № 1297, за якими ОСОБА_3 депозит поповнено на 325 000 грн, відповідність яких оригіналам належним чином не посвідчено.

5 березня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до банку з вимогою про дострокове розірвання депозитного договору та повернення йому внесених коштів на суму 2 154 030 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції керувався ч. 1 ст. 651 ЦК України та дійшов висновку, що копії додаткових договорів до договору банківського вкладу і копії квитанцій про внесення позивачем готівкових коштів є належними і допустимими доказами в розумінні статей 58 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1820/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 59 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1821/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>, вважав доведеним укладення сторонами договору банківського вкладу та факт передачі ОСОБА_3 банку всього 2 154 030 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд дійшов висновку про недоведення позивачем внесення на депозитний рахунок банку 2 154 030 грн.

Такі висновки апеляційного суду є правильними.

Так, обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, - банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

За змістом ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірні" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи зі змісту ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Такі висновки щодо висловлені в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року№ 6-118цс14 за позовом про визнання прав вкладника за договорами банківського вкладу, стягнення заборгованості за договорами банківського вкладу, пені та трьох процентів річних від простроченої суми

Так, ПАТ "КБ "Фінансова Ініціатива", заперечуючи проти позову ОСОБА_3, посилався на те, що між сторонами укладався лише договір банківського вкладу № 157185 на суму 1 000 грн, додаткові договори до цього договору не укладались і по бухгалтерському обліку банку зазначені позивачем поповнення рахунку не відображені, грошові кошти в касу банку надходили лише в розмірі 1 000 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд, з урахуванням норм ст.ст. 212-214, 315 ЦПК України, обґрунтовано взяв до уваги, що надані позивачем ксерокопії додаткових договорів, вірність яких не засвідчена, за обставин оспорювання відповідачем факту укладення цих договорів, не є належними і допуститими доказами їх укладення сторонами; оригіналів вказаних документів ОСОБА_3 та його представник не надали.

Апеляційний суд, оцінивши висновки експерта № 479-П від 8 січня 2014 року та № 480 від 13 січня 2014 року, добуті у кримінальному провадженні № 0000111, правильного встановив, що такі докази не доводять факту внесення позивачем коштів на депозитний рахунок, що входить у предмет доказування у даній справі.

Таким чином, правильним є висновок апеляційного суду, проте, що доказів на укладення додаткових договорів та внесення депозитних коштів у розмірі 2 154 030 грн не надано, зазначені операції не відображені в даних бухгалтерського обліку, тому підстав для стягнення суми, вказаної позивачем у позовній заяві, немає.

Доводами касаційної скарги такі висновки не спростовані.

За таких обставин колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що рішення суду апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П.Гончар
Судді: В.І.Амелін Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко Д.О.Остапчук