Провадження № 2/185/5757/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2015 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

розглянув у відкритому заочному судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, суд

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якій просив суд стягнути з відповідача на його користь за договором позики суму боргу в розмірі 36 107,57 грн., плату за користування грошима в розмірі 36 107,57 грн., судові витрати по справі.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 29 липня 2013 року він уклав з відповідачем договір позики грошей, згідно якого він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 38 808,00 грн. з умовою їх повернення до 29 липня 2014 року. Договір було укладено у письмовій формі. Відповідач ОСОБА_2, взявши за договором позики від 29.07.2013 року гроші в сумі 38 808,00 грн., зобовязувався згідно графіка повернення позики частками повертати взяті в борг гроші. Відповідач сплатив сім внесків: 16.10.2013 року в розмірі 1 200,00 грн., 14.11.2013 року в розмірі 2 500,00 грн., 04.01.2014 року в розмірі 1 100,00 грн., 07.02.2014 року в розмірі 1 000,00 грн., 03.03.2014 року в розмірі 1 200,00 грн., 03.04.2014 року в розмірі 1 080,00 грн. та 05.05.2014 року в розмірі 1 000,00 грн. Після цього жодного платежу зроблено не було. Згідно п. 4.4 укладеного договору позики, в разі неповернення грошей в строки, які вказані в договорі (п. 4.2.) позичальник сплачує плату за користування грошима, яка складає 1 % в день від суми заборгованості (кожного нездійсненого по договору платежу), починаючи з дня, коли повинен був здійснений цей платіж згідно графіка п. 4.2. і нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Так як на момент звернення до суду з даним позовом сума неповернутого боргу складає 36 107.57 грн., плата за користування грошима за кожен день несплаченого по договору платежу згідно графіка за період з 02.07.2015 року по 09.10.2015 року складає 36 107,57 грн. Відповідач не виконує належним чином умови договору, у звязку з чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити на підставах, зазначених у позові.

Відповідач у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі.

Відомостей про неможливість зявитися в судове засідання відповідач суду не надав. Суд на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне:

Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

29 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей, відповідно до якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 38 808,00 грн., а ОСОБА_2 зобовязався повернути зазначену суму частками згідно графіку погашення боргу до 29 липня 2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладання зазначеного договору відповідачем була власноручно написана розписка про отримання ним від позивача грошових коштів в сумі 38 808,00 грн.

Таким чином, форма договору позики не порушена.

Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач за договором позики грошей від 29.07.2013 року сплатив сім внесків: 16.10.2013 року в розмірі 1 200,00 грн., 14.11.2013 року в розмірі 2 500,00 грн., 04.01.2014 року в розмірі 1 100,00 грн., 07.02.2014 року в розмірі 1 000,00 грн., 03.03.2014 року в розмірі 1 200,00 грн., 03.04.2014 року в розмірі 1 080,00 грн. та 05.05.2014 року в розмірі 1 000,00 грн. Після цього жодного платежу зроблено не було.

Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Також, відповідно до п. 6.3. договору позики грошей від 29.07.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у разі несплати позичальником двох платежів згідно п. 4.2. по першій вимозі позикодавця позичальник зобовязується достроково повернути позику повністю та плату за користування позикою згідно п. 4.4.

Відповідно до п. 4.4 укладеного договору позики, в разі неповернення грошей в строки, які вказані в договорі (п. 4.2.) позичальник сплачує плату за користування грошима, яка складає 1 % в день від суми заборгованості (кожного нездійсненого по договору платежу), починаючи з дня, коли повинен був здійснений цей платіж згідно графіка п. 4.2. і нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем.

На момент звернення з даним позовом до суду сума боргу у розмірі 36 107,57 грн. залишається неповернутою відповідачем, плата за користування грошима за кожен день несплаченого по договору платежу згідно графіка за період з 02.07.2015 року по 09.10.2015 року складає 36 107,57 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та плати за користування грошима.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки вони обґрунтовані та доведені в судовому засіданні.

На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 88, 212, 213, 215, 224-228 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідент. номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_2) суму боргу за договором позики грошей від 29 липня 2013 року в розмірі 36 107 (тридцять шість тисяч сто сім) грн. 57 коп., плату за користування грошима за період з 02.07.2015 року по 09.10.2015 року в розмірі 36 107 (тридцять шість тисяч сто сім) грн. 57 коп., понесені судові витрати по справі, а саме: суму сплаченого судового збору в розмірі 722 (сімсот двадцять дві) грн. 15 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційного порядку.

Суддя: В.М. Бондаренко