Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/5388/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Федченко І.М.
Провадження № 22-ц/778/4249/15 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2015 року по справі за позовом Прокурора Жовтневого району м. Запоріжжя в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Міське комунальне підприємство «Основаніє», Жовтневий районний відділ у м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про виселення без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року Прокурор Жовтневого району м. Запоріжжя звернувся до суду з вказаним позовом в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: МКП «Основаніє», Жовтневий районний відділ у м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у користуванні ОСОБА_4 на підставі ордеру на жиле приміщення №2158 від 14.05.1993 року знаходиться АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки МКП «Основаніє» від 14.06.2011 р. у АДРЕСА_1 крім наймача ОСОБА_4 зареєстровані також її колишня невістка ОСОБА_3, два повнолітні онуки та син.

ОСОБА_4 декілька разів зверталася до органів внутрішніх справ з заявами на дії ОСОБА_3 щодо спричинення їй побоїв та приниження її честі та гідності.

Так, 30.12.2010 р. Жовтневим РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області винесено ОСОБА_3 офіційне попередження про неприпустимість вчинення насильства в сім'ї.

За результатами розгляду звернення ОСОБА_4 від 17.03.2014 р. Жовтневим РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_3 винесено офіційне попередження про неприпустимість вчинення насильства в сім'ї.

Крім того, за результатами розгляду звернення ОСОБА_4 від 24.04.2014 р. Жовтневим РВ ЗМУ ГУМВС України щодо чергового факту приниження її честі та гідності 19.05.2014 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя винесено постанову про звільнення ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності у зв'язку з малозначністю вчиненого правопорушення, суд обмежився усним зауваженням.

Незважаючи на офіційні попередження органів внутрішніх справ та судовий розгляд справи про вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, а також у порушення вимог Житлового кодексу Української РСР та Цивільного кодексу України, ОСОБА_3 продовжує принижувати честь та гідність ОСОБА_4, завдавати їй побоїв, що унеможливлює подальше спільне проживання в одній квартирі. ОСОБА_4 змушена звертатись по допомогу та проживати в іншому місці.

Вважає, що подальше спільне проживання в одній квартирі позивача з ОСОБА_3 є неможливим та небезпечним для життя та здоров'я ОСОБА_4

ОСОБА_3 забезпечена житлом, відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.06.2014 за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2.

На підставі зазначеного просив виселити ОСОБА_3 з АДРЕСА_1 без надання їй іншого жилого приміщення та зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2015 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання їй іншого жилого приміщення. Знято ОСОБА_3 з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність позовних вимог, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 є наймачем АДРЕСА_1 на підставі ордеру на житлове приміщення № 2158 від 14.05.1993 року, виданого Виконавчим комітетом Ради народних депутатів м. Запоріжжя (а.с.10).

ОСОБА_4 є особою похилого віку (ІНФОРМАЦІЯ_1), інвалідом другої групи (а.с.6,8,9).

Відповідно до довідки МК ВРЕЖО №2 № 1613 від 14.06.2011 року у зазначеній квартирі зареєстровані: син позивача - ОСОБА_7, колишня невістка - ОСОБА_3, онуки: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, .ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.21).

З матеріалів справи вбачається, що 22.12.2010 року ОСОБА_4 звернулась до Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС України Запорізькій області із заявою на дії ОСОБА_3 щодо завдання їй тілесних ушкоджень, які 17.12.2010 року експертом Запорізького обласного бюро СМЕ кваліфіковані як легкі (а.с.22, 24).

За результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_4 30.12.2010 року Жовтневим РВ ЗМУ ГУМВС України ОСОБА_3 винесено офіційне попередження про неприпустимість вчинення насильства в сім'ї (а.с.23)

Судом також встановлено, що 12.03.2014 року ОСОБА_4 повторно звернулась до правоохоронних органів з приводу порушення ОСОБА_3 правил співжиття, застосування фізичного та психічного насильства, образ, погроз по відношенню до неї з боку відповідача.

За результатами розгляду звернення ОСОБА_4 17.03.2014 року Жовтневим РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_3 винесено друге офіційне попередження про неприпустимість вчинення насильства в сім'ї ( а.с.26, 27).

Крім того, за постановою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19.05.2014 року, винесеної за результатами розгляду протоколу по адміністративному правопорушенню №011410 за ч.1 ст.173-2 КУпАП ОСОБА_3 звільнено від адміністративної відповідальності у зв'язку із малозначністю. Факт вчинення зварки з матерю колишнього чоловіка встановлено зазначеною постановою суду (а.с.28).

Той факт, що у зв'язку з поводженням ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_4 позивач вимушена була звертатись по допомогу до знайомих та друзів та знаходитись у них деякій період часу, в суді першої інстанції підтверджували свідки: ОСОБА_9, ОСОБА_10, які додатково пояснювали, що позивач проживає в одній кімнаті з повнолітнім онуком (зазначене не заперечувалось третьою особою - ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції).

Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені статтею 157 ЖК України та частиною першою ст. 116 ЖК України.

Зокрема, виселення відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, для застосування норми цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів тощо.

Згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 (зі змінами і доповненнями) при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського випливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

З огляду на викладені обставини, висновок суду про те, що відповідач систематично порушує правила співжиття і це робить не можливим для позивача проживання з відповідачем в однієї квартирі, а заходи запобігання громадського випливу не дали позитивних результатів, є правомірним.

Крім того, суд обґрунтовано послався у рішенні, що на час пред'явлення прокуратурою району вказаного позову за ОСОБА_3 було зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 проте після звернення позивача до суду (27.11.2014 року) відповідачем було відчужено вказану квартиру своєму синові ОСОБА_6 за договором дарування, що не позбавляє її можливості проживати в цій квартирі (а.с.29,80).

Довід апеляційної скарги щодо поширення позовної давності на факт винесення відносно ОСОБА_3 офіційного попередження від 30.12.2010 року колегія суддів вважає неприйнятним з наступних підстав.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено поняття належності та допустимості доказів.

Відповідачем не спростовано належність та допустимість наданих позивачем доказів.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, ОСОБА_3 не заперечує сам факт застосування до ОСОБА_4 насильства, підтвердженого офіційним попередженням від 30.12.2010 р., а вказує лише на те, що в силу спливу строку позовної давності суд не може посилатися на цей факт у своєму рішенні.

Проте, вчинення відповідачем насильства в сім'ї, а саме: неодноразове застосування насильства, приниження честі і гідності ОСОБА_4 має триваючий характер.

З аналізу положень статті 116 Житлового кодексу Української РСР вбачається, що можливість виселення особи з наведених в позові підстав не пов'язується з часовими межами застосування заходів попередження.

Таким чином, законодавством не визначено конкретний період, упродовж якого можуть враховуватися факти порушень правил проживання.

Крім того, в матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_3 щодо застосування судом позовної давності.

Твердження апелянта про недоведеність факту застосування нею насильства в сім'ї винесеним 20.03.2014 р. Жовтневим РВ ЗМУ ГУМВС України в області офіційним попередженням, у зв'язку із складанням висновку ЄО №2395 від 18.03.2014 р. про відсутність підстав для реєстрації кримінального провадження не спростовує докази надані прокурором.

Так, складений Жовтневим РВ ЗМУ ГУМВС України висновок за матеріалами ЄО №2395 від 18.03.2014 р. свідчить лише про відсутність підстав на той час для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення.

У зазначеному висновку, складеному Жовтневим РВ ЗМУ ГУМВС України в області за матеріалами ЄО №2395 від 18.03.2014 року, вказано, що з ОСОБА_3 проведено профілактичну бесіду та винесено офіційне попередження про незастосування насильства в сім'ї (а.с.99).

Офіційні попередження про незастосування насильства в сім'ї від 30.12.2010 року та 20.03.2014 року підписані ОСОБА_3 та у судовому порядку не оскаржувались, як і не оскаржувались дії посадової особи щодо складання офіційного попередження про незастосування насильства в сім'ї.

Постанова Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19.05.2014 року, винесена за результатами розгляду протоколу по адміністративному правопорушенню №011410 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, в якому зазначено про систематичність порушення ОСОБА_3 правил співжиття, набула законної сили.

З огляду на викладене довід апеляційної скарги про недоведеність систематичності порушень ОСОБА_3 правил співжиття, які роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин колегія вважає, що ухвалене в справі судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: