Ухвала

іменем україни

07 вересня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 грудня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 28 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Івачеводолішнівська сільська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов'язання звільнити самовільно зайнятий проїзд,

в с т а н о в и в:

В липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1. Цільове призначення ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Власником суміжної земельної ділянки є відповідач ОСОБА_3, який на проїзді, що належить до земель загального користування, звів кам'яну огорожу, чим перекрив доступ до належної позивачу земельної ділянки. Враховуючи зазначене просив позов задовольнити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 28 травня 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано відповідних та допустимих доказів того, що огорожа встановлена ОСОБА_3 поза межами земельної ділянки, яка належить йому на праві власності, і дорога повинна проходити саме в тому місці, де відповідачем встановлена огорожа, а не за межами огорожі. Сам факт відсутності заїзду до належної позивачу земельної ділянки не свідчить про порушення його прав відповідачем та встановлення огорожі на землях загального користування.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Івачеводолішнівська сільська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов'язання звільнити самовільно зайнятий проїзд.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О. Кузнєцов

і кримінальних справ