АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2187/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 10 Пироженко (В.Д.) В. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоХрапка В. Д.
суддівВініченка Б. Б. , Бондаренка С. І.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5, що діє за довіреністю ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про встановлення земельного сервітуту , -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року ОСОБА_7 пред'явила позов до ОСОБА_6 про встановлення земельного сервітуту, посилаючись на те, що являється власником 3/8 частин житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1. Іншим співвласником домоволодіння являється ОСОБА_6 , їй належить 1/8 частина нерухомого майна на підставі свідоцтва про право на спадщину № 3185 від 12.08.2010 року та ? частина - на підставі свідоцтва про право на спадщину № 4-1205 від 03.09.2007 року.

На підставі договору про порядок користування житловим будинком від 18.10.2012 року їй перейшло в користування частина приміщень будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 35.6 кв.м., що становить 3/8 частини будинку з надвірними спорудами. В користування ОСОБА_6 перейшла частина приміщень в будинку загальною площею 46.2 кв.м. та надвірні споруди водоколонка. В спільному користуванні залишилися надвірні споруди: літня кухня під літ. Б, погріб під літ. Г, огорожа 1-3.5 замощення. Будівлі, щодо яких укладається договір знаходяться на земельній ділянці площею 0.0613 га.

Згідно рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 березня 2012 року за ОСОБА_7 визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на 3/8 частин земельної ділянки. На підставі рішення на земельну ділянку площею 0.0230 га було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 12.07.2012 року.

ОСОБА_8 зазначає, що на підставі заяви від 08.05.2012 року було затверджено розподіл земельної ділянки по АДРЕСА_1 у відношенні 230 кв.м. земельної ділянки перейшло в її користування, а 383 кв.м. - у користування ОСОБА_6

Проте відповідач не дає дозволу для обслуговування зовнішньої частини домоволодіння та заборонила підходити до газового лічильника, користуватися погребом, тому що прохід до погреба можливий лише по земельній ділянці відповідачки. Тому просила суд встановити їй безстроковий земельний сервітут для огляду та здійснення поточного ремонту житлового будинку, доступу і обслуговування газового лічильника і погреба, на належній ОСОБА_6 земельній ділянці .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2015 року позов задоволено.

Встановлено ОСОБА_7 безстроковий земельний сервітут для догляду та здійснення поточного ремонту житлового будинку, доступу та обслуговування газового лічильника та погреба під літ. «Г» по земельній ділянці, що належить на праві власності ОСОБА_6 по АДРЕСА_1, згідно додатку № 2 вказаному у висновку судової земельно-технічної експертизи № 145/15-23, № 499/15-23 від 26.06.2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 понесені судові витрати в сумі 4 241 грн. 10 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, що діє за довіреністю ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати, як незаконне, необґрунтоване, винесене без врахування фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги по наступних підставах:

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 401 ЦК України користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 100 ЗК України власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 38 постанови від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється стосовно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів. Оскільки його дія зберігається в разі переходу права на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи ( частина перша статті 401 ЦК, частина перша статті 101 ЗК), а в разі встановлення особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті ( частина друга статті 401, пункт 6 частини першої статті 406 ЦК).

Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК. Зазначений перелік не є вичерпним.

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку ( постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в іншій спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

При цьому відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України саме позивач має довести, що повноцінне використання своєї земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої ділянки; що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити в інший спосіб; що відповідно до частини третьої статті 402 ЦК він не досяг з відповідачем домовленості про встановлення сервітуту та про його умови. За певних обставин для вирішення спірних питань може бути призначена відповідна експертиза.

У рішенні суд повинен зазначити, в якій саме частині належного відповідачу майна встановлено сервітут і в якому розмірі, чітко визначити обсяг прав особи, що звернулася до суду, стосовно обмеженого користування чужим майном.

Під час розгляду спору щодо припинення сервітуту на вимогу власника землі суд має враховувати обставини, які мають істотне значення ( наприклад, порушення умов використання земельної ділянки). Інші випадки припинення сервітуту визначено в статтях 406 ЦК та 102 ЗК.

Таким чином, право земельного сервітуту, по суті, є можливістю обмеженого використання чужої земельної ділянки (ділянок) в певних цілях.

Із матеріалів справи випливає, що сторони18.10.2012 року уклали договір про порядок користування житловим будинком. Відповідно до даного договору погріб «Г» знаходиться у загальному користуванні.

Згідно заяви від 08.05.2012 року сторони затвердили розподіл земельної ділянки. Відповідно до розподілу земельної ділянки вихід із частини погріба, що знаходиться у користуванні позивачки встановлений на земельну ділянку, що виділена в користування відповідачці. Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 26.06.2015 року влаштування іншого входу у погріб неможливо.

Іншим способом, ніж встановлення земельного сервітуту, позивачка не може проникнути до частини погреба, що знаходиться у її користуванні.

На реконструкцію частини жилого будинку, що належить позивачці, відповідачка надала письмову згоду. Позивачка збиралася провести реконструкцію існуючої системи газопостачання , але за заявою відповідачки ПАТ «Черкасигаз» призупинив виконання робіт до вирішення спору, що підтверджується листом від 16.10.2014 року.

Позивачка перед зверненням до суду намагалася вирішити спір між собою в несудовому порядку. Але мирним шляхом такий спір між сторонами не був вирішений.

Як в суді першої інстанції , та і в апеляційній інстанції відповідачка пояснила, що земельний сервітут в добровільному порядку сторони не вирішать. Тому посилання в апеляційній скарзі на те, що земельний сервітут сторони в подальшому вирішать в добровільному порядку є безпідставним.

Таким чином, суд першої інстанції не порушив вимоги ч. 3 ст. 402 ЦК України.

Поскільки неможливо задоволити потреби сервітуарія в інший спосіб, а сервітут, який встановлений є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, сторони не досягли домовленості про встановлення сервітуту та про його умови, то суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про задоволення позову.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, що діє за довіреністю ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2015 року відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення , але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :