Справа № 362/4298/14 Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/1250/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська
Категорія 42 31.03.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

31 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування житлом, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини житлового будинку,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визначення порядку користування житлом. Заявлені позовні вимоги мотивував тим, що на підставі договору дарування від 21 травня 2004 року та свідоцтва про право на спадщину від 19 липня 2006 року є власником 21/50 частини житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1; співвласником іншої частини будинку є ОСОБА_1, частки співвласників в натурі є не виділеними. Бажаючи здійснити поділ будинку, він в 2012 році звернувся до суду з таким позовом, але відповідно висновку судової експертизи було встановлено неможливість такого поділу та позовна заява залишена без розгляду. Приміщення, які є безпосереднім об'єктом спадщини, а саме 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, знаходяться в користуванні відповідача і вона добровільно не дає позивачу здійснювати право спільної часткової власності, а розмір приміщення 1-6 відповідає розміру його частки 87/300 в спадковому майні. Оскільки є технічна можливість об'єднати їх з приміщеннями № 2-3 і які вже мають відокремлений вхід, збудований позивачем, вищезгадане приміщення повинне бути надано йому в користування. Просив встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 Київської області, виділивши в користування ОСОБА_2 приміщення 1-6 квартири № 1 в будинку, ОСОБА_1 - приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-7, зобов'язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкод в користуванні приміщенням 1-6 квартири АДРЕСА_1.

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, вказуючи, що на даний час користується приміщеннями 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7 загальною площею 48,4 кв.м., проте її часткою у спадковому майні є право власності на 29/50 частин житлового будинку. Житловий будинок має загальну площу 140,8 кв.м., отже, їй мають належати приміщення загальною площею 81,66 кв.м. (29/50 від загальної площі житлового будинку 140,8 кв.м.), тобто значно більше ніж ті, якими вона користується на даний час. Вважає, що до вищезазначеної частки права власності позивача мають також бути віднесені приміщення 2-3, 2-4, тоді ця частка буде складатися з приміщень загальною площею 74,4 кв.м., що буде відповідати частці у 29/50. Просила виділити в особисту приватну власність ОСОБА_1 приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 2-3, 2-4 загальною площею 74,4 кв.м. у спірному будинку, що складають її частку 29/50 у праві власності на цей житловий будинок; для можливості виділу в натурі приміщень просила призначити експертизу.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено, встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 виділено в користування приміщення ОСОБА_2 приміщення 1-6, ОСОБА_1 - 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-7; зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в користуванні приміщенням 1-6 в квартирі АДРЕСА_2. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2014 року та передати цивільну справу на новий розгляд.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками будинку АДРЕСА_1

ОСОБА_2 набув право власності на 13/100 частин житлового будинку з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, на підставі договору дарування від 21 травня 2004 року. Подаровані 13/100 частин будинку складалися з приміщень 1-6 пл. 14,3 кв.м. та 1-7 пл. 11,7 кв.м., а внаслідок подальших перебудов номерні позначення даних приміщень змінилися на 2-3 та 2-4 відповідно (а. с. 7, матеріали інвентаризаційної справи).

В подальшому рішенням Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області від 17 червня 2005 року № 192 ОСОБА_2 надано дозвіл на добудову однієї кімнати, коридору, ванни, кухні, прихожої кімнати до його частини будинку в АДРЕСА_1 Київської області, що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, який був чоловіком ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_2

19 липня 2006 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкове майно, на яке у 2/3 частці видане свідоцтво, складається з 87/200 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1. 87/200 частин будинку складаються з ? частини кв. 1 загальною площею 48,4 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м. (а. с. 5).

Отже, загальний розмір частки ОСОБА_2 в праві власності на квартиру № 1 в спірному будинку складається з 13/100 (подарована частка) + 29/100 (успадкована частка) = 21/50.

19 липня 2006 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право власності на ? частку в спільному майні подружжя, згідно якого спільне сумісне майно, право власності на яке в зазначеній частці посвідчується свідоцтвом за ОСОБА_1, складається з 87/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 В цьому ж свідоцтві зазначено, що свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна видане ОСОБА_1, свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки спадкового майна видане ОСОБА_2 (а. с. 38 зворот).

Також 19 липня 2006 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкове майно, на яке у 1/3 частці видане свідоцтво, складається з 87/200 частин будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1. 87/200 частин будинку складаються з ? частини кв. 1 загальною площею 48,4 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м. (а. с. 38).

Отже, загальний розмір частки ОСОБА_1 в праві власності на квартиру № 1 в спірному будинку складається з 87/200 (частка в праві власності подружжя) + 87/600 (успадкована частка) = 29/50.

Відповідно до технічного паспорту та матеріалів інвентаризаційної справи квартира АДРЕСА_1 Київської області складається з наступних приміщень: 1-1 коридор пл. 5,7 кв.м., 1-2 ванна пл. 5,3 кв.м., 1-3 котельня пл. 3,0 кв.м., 1-4 житлова кімната пл. 7,2 кв.м., 1-5 коридор пл. 6,0 кв.м., 1-6 житлова кімната пл. 10,0 кв.м., 1-7 кухня пл. 11,2 кв.м. Квартира № 2 будинку складається за наступних приміщень: 2-1 коридор пл. 8,2 кв.м., 2-2 коридор пл. 10,0 кв.м., 2-3 житлова кімната пл. 14,3 кв.м., 2-4 житлова кімната пл. 11,7 кв.м., 2-5 ванна пл. 5,5 кв.м., 2-6 кухня пл. 18,1 кв.м., 2-7 житлова кімната пл. 24,6 кв.м.

Згідно витягу з реєстру права власності на нерухоме майно (а. с. 38 інвентаризаційної справи) від 29 травня 2006 року, домоволодіння має загальну площу 140,8 кв.м., житлову площу 67,8 кв.м., власником 13/100 частин є ОСОБА_2 на підставі договору дарування, власником 87/100 частин є ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 23 червня 1993 року. На звороті витягу наявна примітка про вартість 87/100 частини спадщини, яка складається з квартири № 1 загальною площею 48,4 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про визначення порядку користування житлом та відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні зустрічного позову про виділ в натурі частини житлового будинку, суд першої інстанції встановив, що із правовстановлюючих документів сторін вбачається, що вони є співвласниками відповідно 21/50 та 29/50 частин саме квартири № 1 в спірному будинку, мають право на визначення порядку користування спадковим майном і запропонований позивачем варіант визначення порядку користування спірною нерухомістю буде відповідати інтересам обох сторін. При цьому доказів наявності прав власності відповідача саме на житловий будинок загальною площею 140,8 кв.м. надано не було.

Однак такий висновок суду на думку колегії суддів є помилковим.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Відтак, відповідно до вимог ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Разом із тим, колегія суддів враховує, що визначення порядку користування лише частиною спірного майна, зокрема квартирою № 1, без вирішення питання щодо решти приміщень є неможливим, враховуючи, що свідоцтва про право власності на будинок видані сторонам на будинок в цілому, а не на окремі його квартири.

Однак, суд першої інстанції, вирішуючи вимоги за позовом ОСОБА_2, в заявлених межах, встановив порядок користування квартирою № 1 будинку, виділивши в користування ОСОБА_2 приміщення 1-6, а ОСОБА_1 - інші приміщення квартири № 1.

При цьому суд першої інстанції не перевірив можливості встановлення такого порядку користування квартирою між співвласниками будинку, не з'ясував, чи відповідає такий порядок частці у праві спільної часткової власності.

Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою ті обставини, що кімната 1-6, яка виділяється в користування, має вихід тільки до кімнати 1-5, яка передається в користування ОСОБА_1, таким чином при такому порядку позивач позбавлений можливості користування даною кімнатою. Також судом взагалі не було з'ясовано можливості користування іншими приміщеннями в цій квартирі, зокрема коридором, ванною, котельнею, кухнею, що не відповідає правилам ст. 358 ЦК України.

Таким чином, рішення суду ухвалене в результаті неповного з'ясування обставин справи, із порушенням вимог матеріального права і підлягає скасуванню.

Оцінюючи підставність позову ОСОБА_2, колегія суддів враховує, що ним заявлені позовні вимоги про визначення порядку користування лише приміщеннями квартири № 1, а не будинку в цілому.

Оскільки співвласники відповідно до вимог ст. 358 ЦК України дійсно мають право на визначення порядку користування спільною частковою власністю, але на стадії апеляційного розгляду збільшення позовних вимог не передбачено законом, колегія суддів приходить до висновку про обрання позивачем некоректного способу захисту своїх прав. Як вбачається із матеріалів справи і з'ясовано під час розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 наполягав на встановленні порядку користування квартирою 1 із передачею йому в користування приміщення 1-6, однак при визначенні такого порядку користування між співвласниками ОСОБА_2 позбавлений можливості доступу до даної кімнати, оскільки інших приміщень в користування він виділити не просив.

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_2 про можливість об'єднання даної кімнати із тими приміщеннями, які вже перебувають в його користуванні, оскільки така можливість наявна лише при проведенні переобладнань, а можливість проведення переобладнань позивачем в будинку позивачем не доводилась і судом взагалі з огляду на заявлені позовні вимоги не з'ясовувалась.

Таким чином колегія суддів відмовляє ОСОБА_2 в задоволенні позову, заявленому в даному обсязі.

Вирішуючи вимоги зустрічного позову ОСОБА_1, яка просила виділити їй в натурі конкретні приміщення будинку, поділивши будинок, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

Під час вирішення зазначених спорів суди повинні враховувати роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок».

Зокрема, виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК України та роз'яснень, викладених у п.п. 6, 7 зазначеної постанови, виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Статтею 152 ЖК УРСР передбачено, що переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок» судам роз'яснено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради (ст. 152 ЖК УРСР).

Однак як на час розгляду справи по суті, так і під час апеляційного перегляду співвласником спірного будинку ОСОБА_1 не було надано дозволу виконкому місцевої ради на перепланування і переобладнання житлового будинку АДРЕСА_1

Крім того, відповідно до ст. ст. 57, 59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи, що для з'ясування можливості виділу в натурі спірних приміщень необхідні спеціальні знання у галузі техніки, вирішення питання про задоволення позову без призначення відповідної судової будівельно-технічної експертизи неможливо.

Апеляційним судом роз'яснювалося учасникам процесу право на подання клопотання щодо призначення такої експертизи, однак позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 цим правом не скористалася.

Виходячи із вищевикладеного, позов ОСОБА_1 не знайшов підтвердження в судовому засіданні і задоволенню не підлягає.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_1 про визначення порядку користування житлом.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини житлового будинку.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Ігнатченко Н.В.

Фінагєєв В.О.