Справа № 274/4018/15-ц Провадження № 2/0274/1694/15
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
06.11.15 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В., за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши цивільну справу за позовомОСОБА_1
пророзірвання шлюбу та стягнення аліментів,
У серпні 2015 р. ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2, зареєстрований 18.06.2011 р. Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 262, стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3, який народився 26.04.2012 р., у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття.
ОСОБА_2 позов визнав, про що зазначено у його заяві від 16.10.2015 р.
Судом з'ясовано, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 18.06.2011 р. Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 262 (а. с. 5), вони є батьками дитини ОСОБА_3, який народився 26.04.2012 р. (а. с. 6) та проживає з ОСОБА_1 (а. с. 7).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Звернення ОСОБА_1 з позовом з вимогою про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 та визнання останнім цього позову свідчить про те, що подальше спільне життя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та збереження зареєстрованого між ними шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині вимоги про розірвання шлюбу, зареєстрованого з ОСОБА_2.
Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Таким чином, ОСОБА_2 зобов'язаний утримувати свого сина ОСОБА_3, до досягнення останнім повноліття.
Частинам першою третьою статті 181 Сімейного кодексу України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Зважаючи на звернення ОСОБА_1 з позовом з вимогою про стягнення на її користь з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3, у розмірі 500,00 грн. (твердій сумі), беручи до уваги те, що ОСОБА_2 позов визнав, суд вважає, що розмір аліментів може бути визначено у цій (твердій) сумі.
Частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 в частині вимоги про стягнення на її користь з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3, у розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття.
У частині четвертій статті 174 Цивільного процесуального кодексу України вказано, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Виходячи з наведеного та зважаючи, що визнання ОСОБА_2 позову ОСОБА_1 не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд задовольняє позов.
Пунктом 1 частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Тобто рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць має бути допущено до негайного виконання.
Частиною першою статті 79 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Частинами першою та третьою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 243,60 грн. (а. с. 2).
Таким чином з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 243,60 грн.
Крім того, з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. (за позовною вимогою про стягнення аліментів), оскільки ОСОБА_1 від сплати цього судового збору звільнена на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".
Керуючись статтями 1 4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57 60, 64, 79, 88, 174, 208, 209, 212 215 Цивільного процесуального кодексу України,
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 18.06.2011 р. Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 262, розірвати.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 500,00 грн. щомісячно на утримання сина ОСОБА_3, який народився 26.04.2012 р., починаючи з 27.08.2015 р. і до повноліття сина, тобто до 26.04.2030 р.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат 243,60 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано;
у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом;
апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення;
особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя В.В. Корбут