У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дем'яносов М.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Волинської області від 02 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з липня 2008 року до березня 2014 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання ними за спільні кошти було придбано автомобіль «BMW 525», 1993 року випуску, державний реєстраційний знак НОМЕР_1. Після розірвання шлюбу вона дізналася, що даний автомобіль був проданий відповідачем без її згоди та відома. А тому, позивач просила стягнути з відповідача на її користь Ѕ частину вартості зазначеного автомобіля.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 02 липня 2015 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості части у спільному майні у розмірі 46 428 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У силу вимог ст. ст. 69, 70, 71 цього Кодексу дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини і чоловіка є рівними.

Пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Для інших осіб односторонній правочин може створювати обов'язки лише у випадках, встановлених законом або за домовленістю з цими особами.

Як вбачається зі змісту п. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою.

Відповідно до п. 1 п. 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації його частки.

Апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки суду не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на рішення апеляційного суду Волинської області від 02 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Дем'яносов