АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1824/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 54 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу ім. Т.Г. Шевченка про визнання незаконним звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, вивчивши матеріали справи,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 19 лютого 2015 р. звернулася до суду з позовом до Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу ім. Т.Г. Шевченка про визнання незаконним звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу і моральної шкоди.

В позовній заяві вказувала, що вона з 1986 року працювала в Уманському гуманітарно-педагогічному коледжі ім. Т.Г. Шевченка. 19 вересня 2001 р. була прийнята на посаду викладача у вказаному закладі.

20 січня 2015 р. її незаконно було звільнено з посади за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилалася на те, що після смерті її батька ОСОБА_7 відкрилась спадщина. Через нотаріальну контору вона та її брат, як спадкоємці, не мали змоги прийняти спадкове майно, а тому звернулися до суду для визнання права власності на спадкове майно. У звязку з цим було відкрите провадження по справі та 23 грудня 2014 р. вона була викликана до суду по цивільній справі, що підтверджується судовою повісткою про виклик до суду. В звязку з цим вона не змогла бути на роботі в цей день в першій половині дня.

При розгляді вказаної справи в судовому засіданні виникла нагальна необхідність у визначенні вартості нерухомого та рухомого спадкового майна експертом-оцінювачем для зясування його реальної вартості. А тому 24 грудня 2014 р. вона, разом з адвокатом ОСОБА_8 були присутні при проведенні оцінки майна експертом-оцінювачем ОСОБА_9 Цей факт підтверджується довідкою адвоката ОСОБА_8 від 14 січня 2015 р., вих. № 02-01-15 та довідкою ПП «Техбудексперт» від 24 грудня 2014 р. за вихідним № 24/12.

Позивачка зазначала, що з 25 грудня 2014 р. вона була присутня на своїй роботі щодня до дати звільнення.

Прийшовши на роботу після вихідних днів, які були надані в зв'язку з новорічними святами, керівництво коледжу наполягло на терміновому написанні нею пояснювальної записки по причині відсутності її на роботі 23 та 24 грудня 2014 р. Маючи в той час лекційні години та складаючи пояснювальну записку, вона допустила помилку в написанні дати, замість дати 24 грудня 2014 р. помилково вказала дату 26 грудня 2014 р.

Керівництво коледжу нічого не повідомило їй про допущення помилки і без її відому склали акт, датуючи його заднім числом, а саме 26 грудня 2014 р., з неправдивими показами її колег, що вона була відсутня на робочому місці. На підставі цього, 20 січня 2015 р. її було звільнено з посади викладача в Уманському гуманітарно-педагогічному коледжі ім. Т.Г. Шевченка по п. 4 ст. 40 КЗпП за прогули без поважних причин.

Позивачка вважає, що вона мала поважні причини не виходу на роботу в ті дні, за які її звільнили за прогули.

У зв'язку з незаконним звільненням вона дуже перехвилювалася, внаслідок чого погіршився її фізичний стан. Вона була вимушена звернутись до лікарів та пройти необхідний курс лікування.

Уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд визнати незаконним звільнення її з посади викладача в Уманському гуманітарно-педагогічному коледжі ім. Т.Г. Шевченка від 20 січня 2015 р.; поновити її на вказаній посаді викладача; стягнути з відповідача компенсацію за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням в розмірі 8 760 грн.; стягнути з відповідача компенсацію як моральну шкоду в зв'язку з незаконним звільненням в сумі 5 000 грн.; стягнути з відповідача витрати, пов'язані з наданням правової допомоги в сумі 2 500 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 травня 2015 р. відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на те, що рішення суду незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказував, що судом не було досліджено в повному обсязі факту відсутності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та винесення доган на позивача за весь час роботи у вищезазначеному навчальному закладі. Суд не врахував, що показами свідків, заявлених стороною відповідача було визнано, що до позивача за весь період роботи в педагогічному коледжі, а це майже 30 років, не було застосовано жодного разу дисциплінарного стягнення, не було жодних зауважень щодо виконання викладачем ОСОБА_6 своїх трудових обов'язків.

Апелянт також зазначала, що в обов'язки викладача входить такий вид діяльності, як методична та наукова робота. Так як 23, 24 та 26 грудня 2014 p. були відсутні лекції, семінари та заліки в зв'язку з тим, що студентами педагогічного коледжу були здані сесії до 19 грудня 2014 р. А тому, в дні, після 19 грудня 2014 р. викладачі повинні були займатись методичною, науковою та індивідуально-консультативною формою навчання зі студентами.

Факт того, що ці дні були методичними днями, підтверджено свідками в судовому засіданні, заявленими стороною відповідача. Відвідування наукової бібліотеки з метою підготовки до лекційних занять входить в обов'язки викладача, як засіб підвищення професійного рівня. Тому знаходження в бібліотеці викладача та робота з документацією враховується як виконання трудових обов'язків, незалежно від того, чи знаходиться викладач в приміщенні навчального закладу, де працює, чи в приміщенні іншого ВНЗ з метою належного виконання останнім своїх посадових обов'язків. Факт знаходження позивача 24 та 26 грудня. 2014 р. в науковій бібліотеці встановлено відповідно до формулярів читача, що додані до матеріалів справи.

Під час судового розгляду справи виникло питання щодо доведення скороченого робочого часу викладача, як працівника в сфері освіти та науки. В зв'язку з цим, на адресу Міністерства освіти і науки України було направлено адвокатський запит, у відповідь на який отримано лист, який слугує доказом того факту, що у викладача скорочений робочий день, а не восьмигодинний, як стверджує сторона відповідача по справі.

Оскільки листа було отримано після початку розгляду справи по суті, подати його під час попереднього судового засідання було неможливим. Тому апелянт вважає, що суд необгрунтовано відмовив позивачу у приєднанні даного листа, як доказу до матеріалів справи на підставі того, що такий доказ повинен був бути поданий до початку розгляду справи по суті. Відповідно до п.2 ст. 131 ЦПК України докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першої цієї ж статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Суд не врахував вимоги даної статті.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_6 та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення проти доводів апеляційної скарги представників відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду повинно бути залишено без змін виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно із розясненнями, що містяться у п. п. 22, 24 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з послідуючими доповненнями та змінами) у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Вимоги трудового законодавства та розяснення Постанови ПВСУ судом першої інстанції при розгляді справи були дотримані.

Судом було встановлено, що позивачка працювала в коледжі викладачем, і що 23, 24 та 26 грудня 2014 р. в Уманському гуманітарно-педагогічному коледжі були робочими днями, проте, ОСОБА_6 в ці дні була відсутня на роботі, що підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема доповідними записками, актами, складеними працівниками коледжу, поясненнями допитаних судом свідків: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14

Адміністрацією коледжу у неї у встановлені законом строки та порядку було відібрано письмове пояснення і у своєму поясненні ОСОБА_6 визнала, що 23 та 26 грудня 2014 р. була відсутня на нарадах у звязку з тим, що у неї о 9 годині були призначені судові засідання по спадку, а не попередила вона адміністрацію про свою відсутність у звязку з тим, що обяви про педраду у викладацькій не було.

Таким чином, відповідачка фактично визнала відсутність на роботі 23 та 26 грудня 2014 р. та ту обставину, що вона не повідомила адміністрацію коледжу про причини своєї відсутності, не отримала погодження на таку відсутність. Отже її дії були самовільними.

Під час розгляду справи в суді та в апеляційній скарзі позивачка посилається на те, що вона була відсутня на роботі з поважних причин, тому не могла бути звільнена з роботи за прогули.

Так, ОСОБА_6 посилається на те, що 23 грудня 2014 р. вона перебувала у суді, де слухалася цивільна справа за її участю, про що надала суду копію судової повістки.

Між тим, з копії вказаної повітки та з довідки Уманського міськрайонного суду вбачається, що вона перебувала 23 грудня 2014 р. в судовому засіданні з 11 години до 12 години 28 хвилин, а 24 та 26 грудня 2014 р. вона в суд не викликалась.

Доводи позивачки про те, що до судового засідання 23 грудня 2014 р. їй необхідно було зустрітися із адвокатом для обговорення позицій в суді та 24 грудня 2014 р. вона повинна була бути присутня при оцінці спадкового майна, що потрібно було для розгляду її справи в суді і ці обставини є поважною причиною відсутності її на роботі в ці дні, суд обґрунтовано не прийняв до уваги.

Не приймає до уваги такі доводи про поважність відсутності на роботі у вказані дні і апеляційний суд, зважаючи на те, що зустрітися із адвокатом для погодження своєї позиції в суді ОСОБА_6 могла і в інший період часу, зокрема, напередодні, а проведення оцінки спадкового майна могло бути здійснено в інший, погоджений з адміністрацією коледжу, день і час.

Не приймає до уваги колегія суддів, погоджуючись з цій частині з висновками суду, і доводи позивачки про те, що відповідно до її трудових обовязків її присутність на роботі в приміщенні коледжу не є обовязковою, так як вона, як викладач, робочий час якого включає виконання навчальної, методичної, організаційної та інших обовязків, для підвищення свого професійного рівня має право в робочий час відвідувати бібліотеку, що вона фактично і зробила 26 грудня 2014 р., тому слід вважати що вона в цей день перебувала на роботі.

Однак, як визнала сама позивачка під час розгляду справи в апеляційному суді, до її обовязків входить і прийняття участі у педагогічних нарадах, педагогічних читаннях, у засіданні циклової комісії методик дошкільної освіти, до якої вона входить.

З матеріалів же справи та пояснень сторін вбачається, що ОСОБА_6 була відсутня на педагогічних слуханнях, які проходили 23 грудня 2014 р., на засіданні педагогічної ради, яка проводилась у коледжі 24 грудня 2014 р. та на засіданні циклової комісії методик дошкільного виховання 26 грудня 2014 р. Про свою відсутність на вказаних нарадах та про поважні причини такої відсутності адміністрацію коледжу не повідомляла.

Не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів також доводи апеляційної скарги про порушення профспілковим комітетом її трудових прав при розгляді подання адміністрації коледжу про її звільнення за прогули.

Судом було встановлено, що ОСОБА_6 була повідомлена про засідання профспілкового комітету за три дні, на засіданні профкому їй надавалося слово для пояснень.

На обговорення профкому ставилося питання про застосування до позивачки більш мякого покарання за порушення трудової дисципліни догани, однак така пропозиція не була підтримана членами профкому при голосуванні. Більшість членів профкому проголосували за дачу згоди адміністрації коледжу на звільнення ОСОБА_6 за прогули.

Не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи і посилання позивачки на те, що її звільнення є наслідком її переслідування з боку керівництва коледжу.

У звязку з відмовою суду в позові в частині вимог про поновлення на роботі, суд обґрунтовано відмовив і у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та в частині відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За наведених обставин, колегія суддів не знаходить підстав для скасування законного і обґрунтованого рішення суду. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Уманського гуманітарно-педагогічного коледжу ім. Т.Г. Шевченка про визнання незаконним звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу і моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :