22-ц/775/689/2015(м)
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Бугрим Л.М.

суддів Гаврилової Г.Л., Принцевської В.П..

при секретарі Косенко О.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання договору купівлі-продажу удаваним правочином,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 9 червня 2010 року між нею та ОСОБА_2 удаваним правочином, визнавши за нею право власності на квартиру..

В обґрунтування вимог вказувала , що вона є власником вказаної квартири. 9 червня 2010 року вона уклала договір купівлі продажу цієї квартири з відповідачем для забезпечення повернення коштів у сумі 25 тисяч евро , які отримав її син у відповідача ОСОБА_2 за договором позики . Квартиру вона не продавала , а передала в заставу. Незважаючи на те, що син повернув борг,відповідач відмовився повернути її квартиру. Посилаючись на те, що договір купівлі - продажу квартири є удаваним правочином просила задовольнити позов..

Рішенням суду в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин справи та порушення норм матеріального закону , просила його скасувати та задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачка посилалась на те, що судом першої інстанції не було враховані фактичні обставини справи . Зокрема, судом не було враховано, що за договором купівлі - продажу кошти відповідач за продану квартиру не передавав. Вона інколи проживала у цієї квартирі до 2014 року ,після чого відповідач замінив замки, однак частіше у квартирі проживав її син , а вона сплачувала комунальні послуги .. Технічний паспорт на квартиру був виготовлений іншою особою заздалегідь і підпис на заяві про виготовлення технічного паспорту її не належить. Вважала доказаним факт укладення з відповідачем удаваної угоди.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_4 підтримували доводи апеляційної скарги , просили рішення суду скасувати, постановити нове рішення , яким позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 просив рішення суду залишити без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін ,перевіривши матеріали справи , доводи апеляційної скарги , колегія суддів вважає , що апеляційну скаргу слід відхилити , а рішення суду залишити без зміни з наступних підстав. .

Відповідно до вимог ст..235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до вимог ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Основною метою договору є передача права власності на товар від продавця до покупця. Сторонами договору купівлі-продажу виступають продавець і покупець.

За загальним правилом, встановленим ст.658 ЦК, продавцем за договором може виступати особа, що є власником товару.

Згідно ст.662, ст.663 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу, тобто якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Судом встановлено, що 9 червня 2010 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого позивачка отримала за продану квартиру 45004 гривень. Вказаний договір купівлі - продажу квартири був нотаріально посвідченим та 15.06. 2010 року було зареєстроване за відповідачем право власності на спірну квартиру. Таким чином , відповідач набув права власності на спірну квартиру в установленому законом порядку

Звертаючись до суду з даними позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що її син уклав договір позики з ОСОБА_2 на 25 000 євро,а в забезпечення виконання договору позики вона передала квартиру відповідачеві.

Між тим, відповідних доказів на підтвердження цього договору позивачка суду не надала . Відповідач заперечував укладання договору позики на 25000 євро з сином відповідачки . Він посилався на те, що на прохання сина відповідачки дозволив йому деякий час прожити у квартирі і тому в договорі не було визначено про негайне звільнення приміщення спірної квартири.

Особовий рахунок на квартиру було оформлено на відповідача , який на час розгляду справи мав можливість розпорядись квартирою на свій розсуд.

Вказані обставини свідчать про те , що відповідач ОСОБА_2 і фактично і юридично був власником квартири.

0крім того , як вбачається з п.2.1, 2.2 договору купівлі - продажу продавець своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного отримання ним 45000 грн. , повного розрахунку та відсутність претензій фінансового характеру.

Пунктом 4.1 договору сторони підтвердили що цей договір не носить характеру уявного та удаваного правочину. ( а.с. 9, 9 зв.).

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного правового висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та відсутні підстави для визнання правочину удаваним.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір купівлі продажу квартири було укладено з метою забезпечення виконання зобовязання за договором позики перевірявся судом першої інстанції ,однак жодних доказів на підтвердження цього факту ,а саме розписки, яка відповідно до вимог ч.2 ст.1047 ЦК України є підтвердженням укладання договору позики позивачкою не надано.

Також не дають підстав для спростування висновків суду посилання апелянта на те,що вона деякий час проживала у спірній квартирі після її продажу , оскільки вказані обставини відповідач не заперечував. У договорі купівлі - продажу квартири відсутнє застереження про негайне виселення з квартири продавця квартири .

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують.

Окрім того , колегія суддів зважує на те, якщо виходити з пояснень ОСОБА_1 то відповідач ОСОБА_2 незважаючи на те ,що борг йому було повернуто її сином квартиру не повернув , однак, ані вона , ані її син не зверталась з заявою до правоохоронних органів з приводу відкриття кримінального провадження за ознаками шахрайства і таких доказів суду не надали .

Вказані обставини також свідчать про відсутність доказів з приводу укладання договору купівлі - продажу з метою забезпечення виконання договору позики.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону у відповідності з наданими доказами і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до положень ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 травня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: