Провадження №2-2317/15
В справі № 760/1897/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

при секретарях - Носачову А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства» ПриватБанк» про визнання недійсним пункту кредитного договору та стягнення коштів,суд,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка в січні 2015 року звернулася до суду з позовом і просить визнати недійсним п. 4.3 Договору про надання кредиту на придбання автомобіля від 06.08.2007 №КЗН1АК22140096 та стягнути з відповідача 3 832,48 дол. США безпідставно отриманих ним за цим договором грошових коштів.

Посилається на те, що 06.08.2007 року між нею та відповідачем був укладений Кредитний договір №КЗН1АК22140096.

Пунктом 7.1. Договору визначено розмір кредиту - 21832,53 дол. США та строк, на який він був наданий - з 06.08.2007 року по 05.08.2014 року включно, а також наступний порядок погашення заборгованості:

а) період сплати з "6" по "10" число кожного місяця;

б) погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця починаючи з наступного місяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 263.99 доларів США (двісті шістдесят три доларів США 99 центів) для погашення заборгованості за Договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди.

Вважає, що належним чином в період та у порядку, визначеному Договором (84 місяці з "6" по "10" число кожного місяця), відповідно до вимог частини 8 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ, нею було здійснено щомісячне часткове дострокове погашення споживчого кредиту, що підтверджується копіями банківських квитанцій про оплату.

Крім того, посилається на те, що відповідачем, всупереч вимогам частин 4 та 8 статті 11 Закону № 1023-ХІІ, пунктів 2.1.4, 6.2., 7.1 Договору не було здійснено відповідного коригування кредитних зобов'язань споживача у бік їх зменшення, не було надано відповідних консультаційних послуг з питань виконання Договору протягом строку його виконання, не було здійснено додаткового моніторингу погашення споживчого кредиту, що призвело до безпідставного отримання відповідачем грошових коштів, а саме: переплати по сплаті заборгованості за отриманим споживчим кредитом у загальній сумі 3832,48 доларів США.

Листом від 15 жовтня 2014 року № 20.1.0.0.0/7 - 141007/2082 в задоволенні заяви про повернення безпідставно отриманих грошових коштів у досудовому порядку відповідачем було відмовлено через, нібито, наявні порушення умов погашення заборгованості, про які їй не було відомо, оскільки жодного повідомлення або консультації з цього приводу відповідачем під час виконання Договору не надавалося.

Крім того, вважає, що пункт 4.3. Договору є несправедливим, тому що фактично обмежує її права, передбачені ст. 110 Цивільного процесуального кодексу України.

В червні 2015 року позивачка зменшила розмір позовних вимог і просить стягнути з відповідача 3 489,68 дол. США безпідставно отриманих грошових коштів.

Враховуючи викладене вище, просить задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.

Посилається на те, що наданий позивачкою розрахунок безпідставно отриманих грошових коштів є безпідставним, оскільки останньою не були враховані визначені Договором відсотки за користуванням кредитними коштами, які вона мала сплачувати, та щомісячна винагорода, сплата яких передбачена п. 7.1 Договору, оскільки положеннями Закону України «Про банки та банківську діяльність» заборонено видавати безвідсоткові кредити.

З урахуванням наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором, вважає, що позивачкою порушені умови погашення кредиту, а тому в задоволенні позову просить відмовити.

Після надання сторонами пояснень у справі,представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставив.

Виходячи з того, що підстави, передбачені ст.169 ЦПК України, для відкладення розгляду справи та оголошення в ній перерви відсутні, суд вважає за можливе закінчувати розгляд справи в його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача»/ діючій в редакції на момент укладення договору/ визначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Судом встановлено, що 06.08.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником прав та обов'язків якого є відповідач, та позивачкою був укладений Кредитний договір № КЗН1АК22140096, відповідно до п. 7.1. якого відповідач надав останній кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 21832,53 доларів США, зокрема: 13395,40 доларів США на купівлю автомобіля та 7259,33 долари США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбаченому п.п. 2.1.З., 2.2.7. цього договору, зі сплатою 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом за користування кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту до 05 серпня 2014 року.

/а.с. 6 - 7/

В частині 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема, строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються, зокрема, сума кредиту та детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Пунктом 7.1 укладеного між сторонами Договору чітко визначено розмір (21832,53 дол. США) та строк надання споживчого кредиту (з 06.08.2007 року по 05.08.2014 року включно), а також наступний порядок погашення заборгованості:

а) період сплати з "6" по "10" число кожного місяця;

б) погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця починаючи з наступного місяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 263,99 доларів США (двісті шістдесят три доларів США 99 центів) для погашення заборгованості за Договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках та винагороди.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала, що Графік погашення, як додаток до Договору, не складався та не підписувався сторонами.

З наданих позивачкою квитанцій та пояснень у судовому засіданні вбачається, що нею на виконання умов Кредитного договору щомісячно вносилася сума, яка була більшою за визначену в п. 7.1 Договору.

Дані обставини представником відповідача в судовому засіданні визнані.

/а.с. 12 - 39 /

Відповідно до пунктів 2.1.4 - 2.1.5 Договору відповідач зобов'язаний був:

1) забезпечувати позивача консультаційними послугами з питань виконання договору;

2) направляти на погашення заборгованості позивача кошти, що надійшли на рахунок відповідно до п. 7.2 цього договору для зарахування відповідно до пп. 3.3, 7.1 Договору;

3) направляти кошти, отримані від позивача, у разі дострокового погашення споживчого кредиту у порядку, встановленому пп. 3.3 та 3.11. Договору.

З письмових заперечень представника відповідача, підтриманих нею у судовому засіданні, вбачається, що позивачкою в період часу з 2008 року по 2011 рік порушувалися умови погашення кредиту.

В той же час, всупереч умовам Договору, жодних дій, спрямованих на надання консультаційних послуг, пов'язаних з виконанням Договору, відповідачем не вчинялося, що не було спростовано представником відповідача в судовому засіданні.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував, що умови договору, викладені в абз.3 п.7.1 договору,позивачкою виконувалися.

На підставі яких даних представником відповідача зроблено такий висновок, і тим більше з чого випливають цифри, приведені в таблиці в тексті заперечень, не пояснила.

При цьому суд виходить з того, що представник відповідача погодилася з твердженнями позивачки щодо внесення нею щомісячних сум у погашення кредиту в більшому розмірі, ніж визначено абз.3 п.7.1 договору.

/ а.с. 85 - 91 /

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Будь-яких доказів, які б спростовували твердження позивачки та її представника в судовому засіданні та відповідали вимогам ст. 57 ЦПК України, представником відповідача не надано, дані висновки є обґрунтованими та підтверджені належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене вище, внесення позивачкою на виконання умов договору 25 664, 48 дол. США, тобто значно більше, ніж визначено договором / 263,99 х 84 міс./,суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення 3 489,68 дол. США безпідставно отриманих грошових коштів.

Що стосується решти вимог позивача, суд виходить з наступного.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Пунктом 4.3 Договору визначено, що сторони домовилися, що всі спори, розходження чи вимоги, які виникають з цього Договору або у зв'язку з ним, у тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним, належить вирішувати у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Паторжинського, 18-а).

Зазначений пункт договору на момент укладення відповідав вимогам, викладеним у ст. 112 ЦПК України (в редакції, діючій на момент укладення договору), якою визначалося, що сторони мають право письмово визначити територіальну підсудність справи, крім справ, для яких встановлена виключна підсудність.

Стаття 112 ЦПК України виключена з Цивільного процесуального кодексу України на підставі Закону № 2453-VI від 07.07.2010 року.

Тобто, на момент звернення позивачки до суду зазначена норма процесуального закону не діяла і застосовуватися не могла.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Так, ч. 14 ст. 110 ЦПК України встановлено, що позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 114 цього Кодексу.

Зазначене право реалізоване позивачкою, ніким не порушувалося, невизнавалося або оспорювалося, а тому підстави для задоволення вимог позивачки в цій частині відсутні.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача в судовому засіданні в обґрунтування своєї позиції щодо вимог позивачки посилалася на те, що визначена абз.3 п.7.1 договору сума до сплати в розмірі 263, 99 дол. США визначена без врахування процентів, передбачених умовами договору, підтверджуючи це загальною сумою кредиту, яка відповідає його складовим, приведеним у абз.1 п.7.1 договору.

Крім того, послалася на те, що на таких умовах позивачці не міг бути виданий кредит, так як безпроцентні кредити заборонені законом.

Суд не приймає до уваги заперечень представника відповідача в судовому засіданні, виходячи з наступного.

Статті 3,6, 203 ст. 627 ЦК України визначають поняття договору, поняття свободи договору та формулюють загальні вимоги до договорів, як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

За загальним правилом під час укладання договорів діє принцип диспозитивності, який передбачає перш за все свободу волевиявлення сторін щодо укладення договорів.

За змістом ст. 627 ЦК України під свободою договору розуміється те, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Так, представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала, що при укладенні договору сторони діяли вільно і його умови відповідали їх інтересам.

З моменту його підписання та виконання позивачкою, з боку банку будь-яких спірних питань щодо його умов не виникало.

В абз.3 п.7.1 договору чітко зазначено, що визначена договором сума щомісячної плати в розмірі 263, 99 дол. США включає в себе заборгованість по кредиту, відсотках та винагороду.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов»язковим до виконання сторонами.

Виходячи з даних вимог закону, змісту укладеного між сторонами договору, тривалість його дії до повного виконання позивачкою, відсутність будь-яких заперечень з боку банку при його укладенні та протягом строку його дії та виконання, принципу змагальності сторін в цивільному судочинстві, відсутності будь-яких доказів своїм твердженням в судовому засіданні, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача в судовому засіданні та приходить до висновку про їх недоведеність.

За правилами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з даних вимог закону та викладеного вище обгрунтування, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Керуючись ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст.3,6, 15-16, 203, 525-526, 627,1054 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3489, 68 дол. США.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» 741, 91 гр. судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: