Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 331/7227/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Смолка І.О.
№ провадження 22-ц778/3426/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.,

суддів Гончар М. С.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Хомяк К. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ПАТ «Родовід Банк» звернулось до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначало, що 23.07.2007 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 34.2/АА-085.07.2 із змінами внесеними додатковою угодою до кредитного договору № 34.2/АА-085.07.2 від 23.07.2007 р. від 08.10.2008 р. та додатковою угодою № 2 до кредитного договору № 34.2/АА-085.07.2 від 23.07.2007 р. від 11.11.2010р.

Відповідно до змісту п.п. 1.1 кредитного договору, банк надає позичальнику кредит на споживчі цілі на загальну суму 23 504,00 доларів США терміном по 23.07.2014 року включно.

Відповідно до п. 1.5 кредитного договору процентна ставка за кредитами за цим договором становила 12,5 % річних, а з 08.10.2008 року у зв'язку з укладенням додаткової угоди -14,5% річних.

Факт видачі 23.07.2007 року позичальнику кредитних коштів у розмірі 23 504,00 доларів США підтверджується заявою на видачу готівки № 306-8 від 23.07.2007 року.

Банк виконав свої зобовязання перед позичальником за кредитним договором в повному обсязі.

В свою чергу, позичальник зобов'язався відповідно до змісту пунктів 3.1,3.2,3.3 кредитного договору, починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 280 доларів США на рахунок, вказаний у пункті 1.3 цього договору (рахунок № 0271.840), шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку, повернути одержаний кредит не пізніше 23.07.2014 р. та сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитними коштами щомісяця до 10-числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, а також 23.07.2014 р. або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитами. Датою сплати заборгованості за процентами є день зарахування коштів на рахунок, вказаний в пункті 1.6 цього договору (рахунок № 0283.840).

За порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, позичальник зобов'язався сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у пункті 1.5 цього договору, від суми простроченого, платежу.

Відповідач своєчасно та належним чином умови договору не виконує, в результаті чого станом на 07.08.2014 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 281,27 доларів США, що еквівалентно 28 184 грн. 81 коп. та 65 181 грн. 13 коп., а саме: сума простроченої заборгованості за процентами становить 2 281,21 доларів США, що еквівалентно 28 184 грн. 81 коп.; сума нарахованої пені за прострочення кредиту в розмірі 39 236 грн. 13 коп.; сума нарахованої пені за прострочені проценти становить 19 834 грн. 28 коп.; сума нарахованих 3% річних за прострочення кредиту становить 4 058 грн. 95 коп.; сума нарахованих 3% річних за прострочення процентів становить 2 051 грн. 77 коп.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 34.2/АА-085.07.2 від 23.07.2007 р. в розмірі 2 281,27 доларів США, що еквівалентно 28 184 грн. 81 коп. та 65 181 грн.13 коп. та стягнути судовий збір

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» 4 058 грн. 95 коп. суму нарахованих 3% річних за прострочення кредиту та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ «Родовід Банк» в особі представника ОСОБА_3 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній ОСОБА_4. зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду в частині стягнення суми нарахованим 3№ річних за прострочення кредиту та суми судового збору скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 23 липня 2007 року між ВАТ „РОДОВІД БАНК ( 17.06.2009 року, виконуючи вимоги ЗУ „Про акціонерні товариства від 17.09.2008 року найменування Відкритого акціонерного товариства „РОДОВІДБАНК було змінено на Публічне акціонерне товариство „РОДОВІД БАНК Публічне акціонерне товариство „РОДОВІД БАНК є правонаступником ВАТ „РОДОВІД БАНК) та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 32.2/АА-085.07.2 із змінами внесеними додатковою угодою до кредитного договору № 34.2/АА-085.07.2 від 23.07.2007 року від 08.10.2008 року та додатковою угодою № 2 до кредитного договору № 34.2/АА-085.07.2 від 23.07.2007 року від 11.11.2010 року.

Відповідно до змісту п.п. 1.1 Кредитного договору, Банк надає позичальнику кредит на споживчі цілі на загальну суму 23504,00 доларів США ( двадцять три тисячі пятсот чотири доларів США ) терміном по 23.07.2014 року включно.

Згідно п.1.5 Кредитного договору процентна ставка за кредитами за цим договором становила 12,5% річних, а з 08.10.2008 року у звязку з укладенням додаткової угоди 14,5% річних.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.06.2013 року з відповідача на користь позивача була стягнута заборгованість за вищезазначеним кредитним договором станом на 14.11.2012 року у розмірі 98041,58 грн., що еквівалентно 12265,93 доларам США. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 06.08.2013 року зменшено розмір судового збору з 1002,15 грн. до 980,41 грн., в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

. Сторонами не заперечувалось, що за вказаним рішенням мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, а відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк договору закінчився і між сторонами існують лише невиконані зобовязальні правовідносини.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку суд врахував роз'яснення наведені в п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин де зазначено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України ). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601,604-609 ЦК України

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526,599 ЦК України.

У звязку з ухваленням судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі та договорах поруки, зокрема, не тільки сплата чергових платежів, а і сплата та нарахування відсотків за користування кредитом та пені, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України.

У відповідності до п.9 Постанови Верховного Суду України №5 від 12 липня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" роз'яснено, що уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Банк, посилаючись на приписи ст.625 ЦК України, обґрунтовує вимоги про стягнення залишку заборгованості за кредитним договором у вигляді відсотків та пені, що врегульовані сторонами у договорі п.п.1.1, 1.5 ( а.с.16-18) та мають іншу правову природу ніж відповідальність за прострочення виконання грошового зобов'язання у розумінні ч.2 ст.625 ЦК України. Проте в позові просить стягнути з відповідача і 3% річних за просрочення кредиту у сумі 4058,95 грн, яка підтверджена розрахунком заборгованості від 07.08.2014 року.

Оскільки підстав для задоволення позову Банку про стягнення з відповідача залишку заборгованості за кредитом у вигляді процентів та пені у суду не має, то суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог в цій частині. Доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.

Не є переконливими і доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що банком не було надано належного розрахунку 3% річних за невиконання грошового зобовязання, оскільки розрахунок на який суд послався на його думку не є належним, при цьому у спростування вказаного розрахунку будь-яких доказів не надав.

На підставі наведеного, колегія судді вважає,що судом повно і всебічно з"ясовані обставини справи. висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права при розгляді спору не порушені, застосовані правильно, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, а інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують висновків суду .

Керуючись ст. ст. 303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: