АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1410/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 5 Хорошун О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоДемченка В. А.
суддівБородійчука В. Г. , Василенко Л. І.
при секретаріВолвенко А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину будинку, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_9 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину будинку.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначала, що з 10.01.1992 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 вона та ОСОБА_10 проживали однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обв'язки, але не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу. З ОСОБА_10 вони були добре знайомі давно та мали почуття один до одного. Більше як двадцять два роки тому, вони вирішили створити сім'ю. З цією метою вони почали мешкати разом. Позивачка та ОСОБА_10 взяли на себе взаємні права та обов'язки. Взагалі у їх житті був чіткий розподіл обов'язків. До ІНФОРМАЦІЯ_2 часу вони перебували у фактичних шлюбних стосунках, мешкали разом, вели спільне господарство і їх подружні обов'язки були розподілені. Весь цей час, а саме з 10.01.1992 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 вони мешкали разом утворюючи сім'ю, вели спільне господарство та мали розподіл обов'язків в родині.

Вони з ОСОБА_10 свої стосунки не реєстрували, оскільки робили сімейні заощадження для придбання житлового будинку, при цьому плоди своєї праці кожен з них приносив в дім, кожен з них працював для родини.

15.04.2005 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_10 , за рахунок сімейних заощаджень, які сформовано від плодів спільної праці, придбав домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та складається з 1/2 частини житлового будинку з прибудовами та відповідною частиною надвірних споруд, загальною корисною площею 34,6 кв. м., біля будинку надвірні споруди: сарай, вбиральня, водоколонка.

Також, на підставі договору купівлі-продажу від 15.04.2005 року ОСОБА_10 придбав земельну ділянку, площею 0,0588 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

У даному домоволодінні вони мешкали з 15.04.2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_2. При реєстрації домоволодіння та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та які були придбані ними на спільні кошти, ОСОБА_10 , за домовленістю між ними, один набув право власності на нерухоме майно в цілому (домоволодіння та земельну ділянку).

Через відсутність реєстрації їх шлюбу, не було враховано права спільної сумісної власності позивачки на це домоволодіння та земельну ділянку.

А тому, позивачка вважає свої стосунки з ОСОБА_10 сімейними, але ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 помер.

Після смерті ОСОБА_10, відкрилася спадщина на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та складається з 1/2 частини житлового будинку з прибудовами та відповідною частиною надвірних споруд, загальною корисною площею 34,6 кв. м., біля будинку надвірні споруди: сарай, вбиральня, водоколонка та на земельну ділянку, площею 0,0588 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

А тому, позивачка ОСОБА_9 просила суд встановити факт проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 10 січня 1992 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 (день смерті), визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя - домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та складається з 1/2 частини житлового будинку з прибудовами та відповідною частиною надвірних споруд, загальною корисною площею 34,6 кв. м., біля будинку надвірні споруди: сарай, вбиральня, водоколонка, визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя - земельну ділянку, площею 0,0588 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та складається з 1/2 частини житлового будинку з прибудовами та відповідною частиною надвірних споруд, загальною корисною площею 34,6 кв. м., біля будинку надвірні споруди: сарай, вбиральня, водоколонка, після смерті ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, визнати за ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0588 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину будинку задоволено частково та встановлено факт проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 (день смерті), визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя - домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та складається з 1/2 частини житлового будинку з прибудовами та відповідною частиною надвірних споруд, загальною корисною площею 34,6 кв. м., біля будинку надвірні споруди: сарай, вбиральня, водоколонка, визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя - земельну ділянку, площею 0,0588 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частину домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та складається з 1/2 частини житлового будинку з прибудовами та відповідною частиною надвірних споруд, загальною корисною площею 34,6 кв. м., біля будинку надвірні споруди: сарай, вбиральня, водоколонка, після смерті ОСОБА_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, визнано за ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0588 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 316,68 грн. ( триста шістнадцять гривень 68 коп.), які сплачені останньою при поданні позову до суду.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави судовий збір в сумі 170,52 грн. ( сто сімдесят гривень 52 коп.).

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на дане рішення, в якій просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивачки, оскільки вважає його ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права та при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін по справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції до зміни в частині стягнення судового збору і до залишення без змін в іншій частині з наступних підстав.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд в цілому повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і як наслідок ухвалив рішення по справі з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Проте, колегія суддів не може погодитись із висновками суду першої інстанції в частині солідарного стягнення судового збору з відповідачів із-за неправильного застосування норм процесуального права в цій частині.

Так, колегією суддів за матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 виданого виконавчим комітетом Бобрицької сільської ради Канівського району Черкаської області 07.05.2014 року (а.с.11).

Покійний ОСОБА_10 був батьком відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, про що свідчать свідоцтва про народження НОМЕР_2 видане 28.09.1988 року та НОМЕР_1 від 17.08.1982 року ( а. с. 55 на звороті, 56).

ОСОБА_10 у зареєстрованому шлюбі не перебував, попередній шлюб із ОСОБА_11 розірвано 21.05.1991 року (а.с.155).

Позивачка ОСОБА_9, також, у зареєстрованому шлюбі не перебувала, розірвала попередній шлюб 28.07.1993 року ( а.с.156).

З 10.01.1992 року ОСОБА_10 став проживати однією сім'єю без шлюбу із ОСОБА_9 за адресою с.Бобриця, Канівського району Черкаської області.

Відповідно до п. 20 постанови №11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 Сімейного кодексу України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися відносини, що притаманні подружжю.

Згідно ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім'ї має одинока особа. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як встановлено в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій, за життя ОСОБА_10, ним було придбано 1/2 частину житлового будинку з прибудовами та відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1, про що свідчить договір купівлі-продажу від 15.04.2005 року, посвідчений державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №1-1335 (а.с. 15-16) та земельну ділянку площею 0,0588га, згідно договору купівлі-продажу від 15.04.2005 року, який посвідчений державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №1-1338 (а.с.24-25).

Відповідно до п. 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набуває чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року, й до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набуття ним чинності. Ці права і обов'язки, визначаються на підставах, передбачених СК України, у тому числі й положеннями ч. 1 ст. 74 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно зазначено, що під час вирішення позову про визнання права власності на майно, набуте чоловіком та жінкою під час спільного проживання без укладення шлюбу, суду слід враховувати час виникнення таких відносин.

Також, колегія погоджується із висновком районного суду, що вимога позивача про встановлення факту проживання нею та ОСОБА_10 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, підлягає частковому задоволенню , а саме у частині періоду з 1 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки дія Сімейного кодексу України поширюється на спірні правовідносини лише з 1 січня 2004 року, а до цієї дати ці правовідносини були врегульовані Кодексом про шлюб та сім'ю України, яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підставу для визнання набутого майна спільною сумісною власністю.

За змістом ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу, що визначає право спільної сумісної власності подружжя.

Зокрема, ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

А тому, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_9 в частині встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позивачкою доведено факт перебування її з ОСОБА_10 у період з січня 2004 року до травня 2014 року у фактичних шлюбних відносинах і проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а також ведення спільного господарства та наявності єдиного сімейного бюджету. Зокрема, цей факт підтверджується показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні, а також тим, що з 1992 року до дня смерті ОСОБА_10 вони проживали разом у не зареєстрованому шлюбі.

Відповідачами по справі не надано суду доказів, які б підтверджували факт непроживання їх батька та позивачки однією сім'єю в спірний період.

У зв'язку із цим, набуте позивачкою та ОСОБА_10, за час фактичних шлюбних відносин майно згідно з нормами ст. 60 і ст. 74 СК України належить їм на праві спільної сумісної власності, незважаючи на те, що було зареєстроване на ім'я ОСОБА_10 Між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не укладалися договори щодо спірного майна, як це передбачено ст. 74 СК України, тому це майно судом першої інстанції підставно визнано їхньою спільною сумісною власністю й кожен з них має право на його частину.

Доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є не обґрунтованими і до задоволення не підлягають, а посилання апелянта щодо порушення судом положень спадкового права та необхідності встановлення черговості спадкування між сторонами не могли бути розглянутими в даній справі, оскільки не були такі вимоги заявлені позивачкою і судом у даній справі питання спадкування не вирішувались.

В той же час, перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення, відповідно до вимоги ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що стягнувши з відповідачів на користь позивачки та держави судовий збір солідарно, суд першої інстанції не врахував того, що стягнення судового збору у солідарному порядку чинним законодавством не передбачено, а тому в цій частині судове рішення підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про стягнення судового збору з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь позивачки та держави пропорційно з кожного окремо, оскільки відповідно до роз'яснень, викладених у п.35 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

А тому, з врахуванням встановлених обставин, матеріалів справи, доказів наданих сторонами, доводів сторін та апеляційної скарги, положень норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права в цілому і тому підлягає до зміни тільки в частині стягнення судового збору в солідарному порядку з відповідачів, а в іншій частині до залишення без змін, оскільки інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність ухваленого рішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307 , 309 , 313 , 314, 316 , 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину будинку - в частині стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким :

- стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 316,68 грн. ( триста шістнадцять гривень 68 коп.), які сплачені останньою при поданні позову до суду, пропорційно, а саме по 158,34 гривень з кожного;

- стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави судовий збір в сумі 170,52 грн. ( сто сімдесят гривень 52 коп.) пропорційно, а саме по 85,26 гривень з кожного ;

- в іншій частині судове рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :