Справа № 761/2384/15-ц
Провадження №2/761/2968/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 травня 2015 року

Шевченківський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого судді: Кондратенко О.О.

при секретарі: Анісковець Г.С., Михнюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Дочірній банк Сбербанку Росії , третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним пункту кредитного договору

В С Т А Н О В И В :

В січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати недійсним пункт 10.1 кредитного договору № 09-11-06/ФО, укладений 24.11.2006 року між Закритим акціонерним товариством Банк НРБ ( правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Дочірній Банк Сбербанку Росії, надалі ПАТ ДБ Сбербанку Росії ) та ОСОБА_3 Надумку позивача пункт 10.1. вищезазначеного кредитного договору повинен бути визнаний недійсним, так як він суперечить ст.ст.11, 18 Закону України Про захист прав споживачів .

Протокольною ухвалою Шевченківською районного суду м. Києва від 26.02.2015 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено ОСОБА_3

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась; про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку.

Суд, заслухав пояснення представників сторін, дослідив надані докази, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідально до звичаїв ділового обороту або інших умов, що звичайно ставляться.

Провіряючи обставини по справі судом встановлено, що 24.11.2006 року між ЗАТ Банк НРБ та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 09-11-06/ФО, згідно якого їй було надано грошові кошти у сумі 350 000, 00 доларів СШКА на придбання нерухомого майна нежилих приміщень ( в літері А ), що знаходяться в будинку АДРЕСА_1 та для проведення ремонту зазначеного приміщення ( п.п.1.1., 1.4 ), вона ж у свою чергу зобовязалася своєчасно повернути отриманий кредит ( 24.11.2016 року ), сплатити відсотки за користування кредитом на підставі відсоткової ставки у розмірі 13 % річних і виконати свої зобовязання згідно з даним договором в повному обсязі у встановлений договором термін, а в разі порушення зобовязання, крім сплати всіх нарахованих відсотків, комісій, можливих штрафних санкцій у строк визначений договором, сплачує пеню, відповідно до п.10.1. кредитного договору ( а.с.6-11 ).

Пунктом 10.1 кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за цим Договором, Позичальник зобовязаний сплачувати Банку неустойку ( пеню ):

а) за прострочення терміну/ів повернення Кредиту, який/і визначений/і в п.8.1 цього Договору у розмірі 1% ( одного відсотка ) від простроченої суми за кожен день прострочення;

б) за прострочення строку повернення повної суми заборгованості за Кредитом за вимогою Банку в достроковому порядку, який визначено ст.8 цього Договору у розмірі 1% ( одного відсотка ) від простроченої суми за кожен день прострочення;

в) за прострочення терміну/ів сплати процентів за користування Кредитом, які визначені ст.6 цього Договору у розмірі 1% ( одного відсотка ) від простроченої суми за кожний день прострочення.

ЗАТ Банк НРБ у повному обсязі були виконані зобовязання за кредитним договором.

ОСОБА_1, відповідно до договору поруки від 24.11.2006 року, зобовязалася солідарно з позичальником ( ОСОБА_3 ) відповідати в повному обсязі перед Кредитором ( відповідачем ) за своєчасне та повне виконання боржником ( ОСОБА_3 ) зобовязань за кредитним договором № 09-11-06/ФО від 24.11.2006 року ( а.с.15 ).

До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах ( ч. 5 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів ).

Згідно зі ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів , продавець ( виконавець, виробник ) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів , несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації ( понад пятдесят відсотків вартості продукції ) у разі невиконання ним зобовязань за договором.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача:

1) такі положення також підлягають зміні; або

2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд ( ч.3 ст.6 ЦК України ).

Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не допускаються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.05.2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ ДБ Сбербанку Росії про визнання частково недійсним кредитного договору задоволено частково, постановлено: визнати недійсними підпункти б та в пункту 10.1 Кредитного договору №09-11-06/ФО від 24.11.2006 року, що укладений між ОСОБА_3 та ЗАТ Банк НРБ ( правонаступником якого є ПАТ ДБ Сбербанку Росії ); стягнути з ПАТ ДБ Сбербанку Росії на користь держави судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

22 липня 2014 року рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.05.2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в позові ОСОБА_3 до ПАТ Дочірній банк Сбербанку Росії про визнання частково недійсним кредитного договору відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, рішення апеляційного суду м. Києва від 22.07.2014 року залишено без змін.

Вищезазначеним рішенням суду встановлено, що кредит виданий на придбання нежилого приміщення і для здійснення підприємницької діяльності, а тому відсутні підстави для захисту прав позивача ( ОСОБА_3 ) на підставі ЗУ Про захист прав споживачів , як споживача кредитних послуг.

Вищезазначені обставини свідчать про те, що судами вже було розглянуто підстави, з якими ОСОБА_1 звертається до суду для визнання п.10.1 кредитного договору недійсним .

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обовязок доказування покладений на сторони ( ч.1 ст.60 ЦПК України ).

Позивачем не надано суду будь яких доказів, не було їх встановлено і під час розгляду справи, які б свідчили про порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів внаслідок укладення і виконання кредитного договору № 09-11-06/ФО, укладеного 24.11.2006 року між ЗАТ Банк НРБ та ОСОБА_3 ОСОБА_1 не є стороною оспорюваного кредитного договору.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними, і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.526, 638, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Дочірній банк Сбербанку Росії , третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним пункту кредитного договору відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: