У Х В А Л А

04 червня 2015 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., за участю секретаря Грінченко Є.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, треті особи ТОВ КУА «Енергобудлізинг», ТОВ «Будівельна компанія «Міськбудінвест», про поділ майна подружжя, в якому просить суд, зокрема, визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 25 травня 2015 року відкрито провадження у справі та призначений судовий розгляд справи на 31 липня 2015 року.

Одночасно 04 червня 2015 року представник позивача ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення даного позову, в якому просить суд накласти арешт на вищезазначену квартиру.

В обґрунтування своїх вимог за заявою представник позивача зазначає, що оскільки предметом спору є дана квартира, правовстановлюючі ж документи оформлені на відповідача, відтак у неї є реальна можливість розпорядитися даним майном, в підтвердження чого наводить відомості про те, що остання нібито вже виставила квартиру на продаж.

Дослідивши заяву та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України суд, за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, передбачені ЦПК України, зокрема, накласти арешт на майно (п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України)

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони в судове засідання не викликалися. Аналіз же наявних в матеріалах справи доказів і тих обґрунтувань позовних вимог, які викладені позивачем в позовній заяві, не дають суду підстав для задоволення зазначеної заяви.

Так, статтею 151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Так, обґрунтовуючи поданий позов, заявник зазначає, що в період шлюбу між сторонами було придбано вищезазначену квартиру, проте доказів на підтвердження цього не зазначає, а саме не наводить конкретний період часу для пересвідчення в тому, що на цю квартиру може бути розповсюджено режим спільної сумісної власності. Крім того, що може бути правовстановлюючим документом на квартиру, чи то договір, чи свідоцтво про приватизацію, оскільки це має вирішальне значення для прийняття рішення по суті заяви.

Також представник позивача в заяві про забезпечення позову посилається на те, що відповідач «виставила» квартиру на продаж за 180000 доларів США, проте жодних доказів на підтвердження цього не зазначає і безпосередньо до заяви про забезпечення позову не додає.

Жодне рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості накладення арешту на те чи інше майно задля недопущення порушення прав інших осіб і свавілля в цьому питанні.

За викладених позивачем в позові обставин та наведених представником позивача в заяві про забезпечення позову обґрунтувань, суд, керуючись ст. ст.151-153 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, - відмовити.

Роз`яснити заявникові, що він не позбавлений можливості звернутися до суду із аналогічною заявою, за минуванням перешкод, зазначених в мотивувальній частині ухвали суду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з моменту отримання її копії через Солом`янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя В.С. Кицюк