Номер провадження: 22-ц/785/7817/15
Головуючий у першій інстанції Вергопуло А. К.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 липня 2015 року про відмову у видачі виконавчого листа у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у праві користування земельною ділянкою,

встановила:

10 липня 2012 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому ставив питання про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Косівської сільської ради Котовського району Одеської області від 18.03.1994 року йому було надано дозвіл на будівництво дачного будинку на виділеній раніше земельній ділянці поблизу ставка с. Коси.

За рішенням цієї ж сільської ради №5 від 29.10.1998р. йому було надано дозвіл на приватизацію цієї земельної ділянки, площею 0,15 га.

Рішенням вказаної сільської ради №79 від 21.09.2011р. рішення №5 від 29.10.1998р. було змінено і йому було передано безоплатно у власність ту ж земельну ділянку площею 0,15 га для ведення особистого сільського господарства за адресою: АДРЕСА_1.

Однак тривалий період часу відповідач перешкоджав йому користуватися земельною ділянкою, незаконно та безпідставно користувався нею, незважаючи на його вимоги звільнити її.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26.03.2014 року позов задоволено частково. Визнано незаконними дії ОСОБА_4 у заподіянні перешкод ОСОБА_3 у користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_4 зобов'язано не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні вищевказаною земельною ділянкою. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На виконання вказаного рішення суду ОСОБА_3 був отриманий виконавчий лист.

05.05.2015р. відділом державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області (далі - ВДВС Котовського МРУЮ) було відкрите виконавче провадження за виконавчим листом №1516/3054/2012 від 18.11.2014р.

Згідно подання ВДВС Котовського МРУЮ № 4835/03-25 від 10.06.2015 року при проведенні виконавчих дій 26.05.2015 року встановлено, що ОСОБА_4 самостійно рішення суду не виконується, про що складений акт державного виконавця, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перешкоджали з вогнепальною зброєю - автоматом державним виконавцям ОСОБА_9., ОСОБА_10., землевпоряднику Косівської сільської ради ОСОБА_6 здійснювати виконавчі дії на земельній ділянці ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1.

03.06.2015 року при проведенні виконавчих дій згідно відповідної постанови ВДВС Котовського МРУЮ від 26.05.2015 року землевпорядником Косівської сільської ради ОСОБА_6 в присутності голови Косівської сільської ради ОСОБА_7 визначено та встановлено межі між земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про що складений акт державного виконавця.

09.06.2015 року при проведенні виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що ОСОБА_4 повторно не виконується рішення суду, а саме не звільнено земельну ділянку та зняті межові знаки, встановлені землевпорядником 03.06.2015 року, про що складений акт державного виконавця.

10.06.2015р. державним виконавцем ВДВС Котовського МРУЮ було направлено подання до Котовського MB ГУМВС України в Одеській області щодо притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ст.382 КК України та 23.06.2015р. - прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження.

15 липня 2015 року ОСОБА_3 повторно звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області із заявою про видачу виконавчого листа (т.1, а.с. 254).

Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 липня 2015 року у задоволенні вищевказаної заяви було відмовлено (т.1, а.с. 263).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 ставить питання про скасування вищевказаної ухвали та постановлення нової, якою їх вимоги задовольнити, посилаючись на те, що ухвала суду незаконна та необґрунтована.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для закінчення виконавчого провадження у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 75 цього Закону.

Оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_8 про видачу виконавчого листа.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, оскільки при постановленні оскаржуваної ухвали суд діяв у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального законодавства України.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 26 березня 2014 року Котовським міськрайонним судом Одеської області по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у праві користування земельною ділянкою, було винесено рішення, яким визнано незаконними дії ОСОБА_4 у заподіянні перешкод ОСОБА_3 у користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні земельною ділянкою, що розташована за вищевказаною адресою, шляхом її звільнення.

На виконання вказаного рішення суду ОСОБА_3 був отриманий виконавчий лист.

05.05.2015 року ВДВС Котовського МРУЮ було відкрите виконавче провадження за виконавчим листом №1516/3054/2012 від 18.11.2014р.

Разом з тим, 02 липня 2015 року ВДВС Котовського МРУЮ було повернуто виконавчий лист №1516/3054/2012 на підставі ч. 2 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, згідно п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч.3 ст.75 цього Закону.

Згідно ч.3 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

У відповідності до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, враховуючи, що закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», не передбачає повторного звернення з виконавчим листом, суд першої інстанції дійшов правомірного і обгрунтованого висновку про те, що заява ОСОБА_8 про видачу виконавчого листа не підлягає задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що чинне законодавство України гарантує особам, які беруть участь у справі, обов'язкове, належне і своєчасне виконання судового рішення.

Так, у відповідності до 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Практика Європейського Суду беззаперечно свідчить про необхідність застосування відповідальності до держави, в якій належним чином і в установлені законом строки не виконуються судові рішення.

Так, ст. 9 Конституції України визначає, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Європейська Конвенція), яка є частиною національного законодавства України, гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду.

Проте, як зауважує Європейський Суд з прав людини, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Невід'ємною частиною права на справедливий судовий розгляд є доступ до суду, який у тому числі включає в себе таку стадію цивільного судочинства, як належне виконання судового рішення.

Таким чином, міжнародним правом Європи та національним законодавством України декларується обов'язок органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових та службових осіб і громадян, виконати судове рішення, яке набрало законної сили.

З цих підстав, колегія суддів наголошує на тому, що рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26 березня 2014 року, яким визнано незаконними дії ОСОБА_4 у заподіянні перешкод ОСОБА_3 у користуванні земельною ділянкою, зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні земельною ділянкою, шляхом її звільнення, підлягає виконанню у встановленому законом прядку.

Крім того, оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 14 ЦПК України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом, ОСОБА_3, права якого порушено невиконанням судового рішення, має право звернутись до суду зі скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця в порядку, передбаченому ст. 383 ЦПК України.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвалу постановлено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржувану ухвал суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 липня 2015 року про відмову у видачі виконавчого листа залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко