Ухвала

іменем україни

24 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «М'ясна Ярмарка «Добриня-2007» до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 23 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 22 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «М'ясна Ярмарка «Добриня-2007» (далі - ТОВ «М'ясна Ярмарка «Добриня-2007») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача 26 388,00 грн боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що товариство здійснює діяльність із заготівлі худоби у населення та сільськогосподарських підприємств. З цією метою залучає до роботи на договірній основі, підрядників-фізичних осіб. 15 березня 2012 року між ТОВ «М'ясна Ярмарка «Добриня-2007» (замовник) та ОСОБА_4 (підрядник) було укладено договір, за яким відповідач мав виконувати на замовлення позивача роботи із заготівлі худоби. Оплата виконаних відповідачем робіт, здійснювалась за договірною ціною. Для забезпечення виконання умов договору 21 листопада 2012 року відповідачу була видана позика з каси товариства, у розмірі 27000 грн. Відповідач виконав роботи із заготівлі худоби на 612 грн і в односторонньому порядку відмовився від виконання умов договору та не повернув 26 388, 00 грн. боргу. 01 грудня 2012 року він написав розписку і зобов'язався повернути вказані грошові кошти.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 23 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 22 жовтня 2015 року, позов ТОВ «М'ясна Ярмарка «Добриня-2007» задоволено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін з огляду на наступне.

Статтею 1046 ЦК Українипередбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, розписка є письмовим документом на підтвердження укладення договору позики та його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору, підтверджуючи як укладення договору, так і його умови, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Судами встановлено, що відповідно до розписки від 01 грудня 2012 року (оригінал якої наявний в матеріалах справи) ОСОБА_4 взяв 26 388,00 грн у борг у ТОВ «М'ясна Ярмарка «Добриня-2007», які зобов'язався повернути до 31 грудня 2012 року, однак свого обов'язку не виконав.

З урахуванням вищевказаних обставин справи та вимог закону, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вирішила, що ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 23 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:А.О. Леванчук В.А. Нагорняк Т.О. Писана