АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Ратнікової В.М.

при секретарі Лознян О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_1 за договором - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 755/10795/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/15955/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Яровенко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) про відшкодування матеріальної шкоди, в якому просив стягнути з відповідача 9 776,13 грн. вартості відновлювального ремонту, 800 грн. за підготовку звіту та 250 грн. за виготовлення довіреності на представництво інтересів, а всього 10 826,13 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 03.03.2014 року о 08 год. 15 хв. на бул. І. Лепсе - вул. Каблукова в м. Києві відбулося ДТП за участю автомобілів «Тойота Корола», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням позивача та автомобіля «Форд», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6

Після ДТП на позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення, однак постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.03.2014 року у справі № 760/4558/14-п провадження закрито, у зв'язку з відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення за наслідками цього ДТП. Надалі позивач звернувся до ВДАІ з заявою про необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_6, але ВДАІ так і не склало такий протокол, тож на думку, позивача, враховуючи положення ч. 2 ст. 1166 ЦК України, винним у ДТП є саме ОСОБА_6, який на час даної пригоди страхового полісу не мав, тож він у порядку п. а) ст. 41.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до відповідача з заявою про здійснення виплати вартості ремонту транспортного засобу, який відповідно до звіту № 32, складає 9 776, 13 грн., однак останній відмовив у такій виплаті мотивуючи це тим, що відсутні докази вини ОСОБА_6 в ДТП. Однак, позивач вважає таку відмову не законною враховуючи, що ОСОБА_6 є винним у ДТП виходячи з презумпції вини заподіювача шкоди, а тому відповідач згідно Закону повинен сплатити йому матеріальні збитки.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних вимог представник посилався на те, що суд першої інстанції не правильно вирішив справу, оскільки позивачем, як потерпілим було доведено, що шкода була завдана іншим учасником ДТП - ОСОБА_6 На думку апелянта, вказана обставина доведена постановою суду у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача, якою закрито провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апелянт наголошує, що саме ОСОБА_6, який був залучений до справи в якості третьої особи, повинен був доводити відсутність своєї вини у заподіянні шкоди.

Оскільки ОСОБА_6 своєї невинуватості не довів, на час ДТП в нього не було страхового полісу, то саме МТСБУ повинно відшкодувати шкоду позивачу, на підставі п. а) ст. 41.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі.

Представник МТСБУ - Патрик Г.Г. заперечував проти апеляційної скарги та просив її відхилити.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.03.2014 року о 08 год. 15 хв. на бул. І. Лепсе - вул. Каблукова в м. Києві відбулося ДТП за участю автомобілів «Тойота Корола», д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням позивач та автомобіля «Форд», д.н.з. НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_6

Після ДТП на позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Постановою судді у справі про адміністративне правопорушення від 19.03.2014 року у справі № 760/4558/14-п провадження закрито, у зв'язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за наслідками цього ДТП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 на час ДТП, а саме 08.15 год. 03.03.2014 року не була застрахована.

Поліс № АС/9436190 ПАТ «СК «СКАЙД», на час ДТП, не був дійсним, адже укладений 03.03.2015 року о 10 год. 20 хв., тобто уже після цієї ДТП.

У ОСОБА_1 на час ДТП, не було договору добровільного страхування свого транспортного засобу (КАСКО).

Після ДТП позивач звернувся до відповідача з заявою про здійснення виплати страхового відшкодування у порядку п. а) ст. 41.1 Закону, однак відповідач у такій виплаті відмовив зіссавшись на, що вину ОСОБА_6 у цій ДТП встановити неможливо у зв'яку з чим відсутні правові підстави для здійснення виплат у порядку п. а) ст. 41.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити той факт, що ОСОБА_6, у встановленому законодавством порядку визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03.03.2014 року, а тому вимоги позивача про відшкодування завданої шкоди за рахунок Моторно (транспортного) страхового бюро України є передчасними, оскільки доведення вини особи у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є окремими предметом доказування, та безпосередньо впливає на встановлення підстав виникнення у потерпілої особи права на отримання відшкодування шкоди, завданої наслідок дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в той же час відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, однак таких доказів у ході судового розгляду справи здобуто не було.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи і ухвалив законне та обґрунтоване рішення на підставі наданих суду доказів.

Згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладі норми права, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивачем, як потерпілим було доведено, що шкода була завдана іншим учасником ДТП - ОСОБА_6

Так, постановою по справі №760/4558/14-п про адміністративне правопорушення від 19.03.2014 року, на яку як на доказ вини ОСОБА_6 у заподіянні шкоди посилається апелянт, було вирішено питання про вину чи її відсутність саме збоку ОСОБА_1 В той час, як питання про вину ОСОБА_6 у скоєнні ДТП взагалі не розглядалося.

Отже, посилання апелянта на те, що вина ОСОБА_6 у скоєнні ДТП була доведена у суді першої інстанції є безпідставними та необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів заподіяння вказаної позивачем шкоди ОСОБА_6

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про те, що саме ОСОБА_6, який був залучений до справи в якості третьої особи, повинен був доводити відсутність своєї вини у заподіянні шкоди, виходячи з наступного.

Позивач в силу ч.3 ст.10 та ч.4 ст. 60 ЦПК України повинен був довести ті обставини, на які він посилається, а саме те, що саме ОСОБА_6 винний заподіянні йому шкоди.

Оскільки ОСОБА_6, по справі був притягнутий позивачем в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог у справі, то вимог до нього з боку позивача не заявлялось, а тому зі свого боку він не мав доводити відсутність його вини у ДТП.

Суд першої інстанції правильно постався на роз'яснення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», що саме потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Отже, вказані доводи апеляційної скарги безпідставні та не ґрунтуються на вимогах Закону.

Інших доводів про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за договором - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді