АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 602/221/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Сенюх М.З.
Провадження № 22-ц/789/316/15 Доповідач - Хома М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Хоми М.В.

суддів - Козак І. О., Демкович Ю. Й.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін - ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представника - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 17 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ПАТ "Укрсоцбанк" звернулось в суд із вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк") та відповідачем ОСОБА_1 договору №770/39-54-08 від 05 березня 2008 року, позивач надав відповідачу кредит у сумі 252200 грн. зі сплатою 08,88% річних та кінцевим строком погашення кредиту не пізніше 01 березня 2015 року. Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки. Оскільки ОСОБА_1 не виконує умови договору щодо повернення кредитних коштів, позивач, збільшивши позовні вимоги у жовтні 2014 року, просив стягнути солідарно із відповідачів заборгованість у сумі 163 585, 12 грн.

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 17 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ "Укрсоцбанк" задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у сумі 163 585,12 грн. та 1635,85 грн. сплаченого позивачем судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 17 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обгрунтування своїх доводів вказує, що в жовтні 2008 року позивачем було збільшено розмір процентної ставки з 8,88% до 10,88% без згоди поручителя, а тому договір поруки є припиненим. Також апелянт вказує на те, що позивачем надано суду невірно нараховану та недостовірну суму заборгованості за кредитом.

Заслухавши пояснення апелянта її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_1, який згідний з доводами апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідач ОСОБА_1 рішення суду не оскаржує, а тому відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України законність та обгрунтованість рішення суду в частині стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 колегією суддів не перевіряється.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 не виконав свої зобов"язання по кредитному договору, а відповідач ОСОБА_2 - договору поруки, а тому є підстави для солідарного стягнення стягнення заборгованості з відповідачів.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

5 березня 2008 року між АКБСР "Укрсоцбанк", правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у сумі 252 200 грн., зі сплатою 8,88% річних, з кінцевим строком повернення заборгованості 1.03.2015 року. Згідно п.1.1.1 кредитного договору, ОСОБА_1 зобов"язувався щомісячно вносити банку суму 3002 грн. 38 коп. на погашення суми основної заборгованості.

Для забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором 5 березня 2008 року між АКБСР "Укрсоцбанк", правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно якого остання взяла на себе обов"язок нести солідарну відповідальність із боржником ОСОБА_1 у випадку невиконання ним умов кредитного договору.

ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов"язання за кредитним договором. Останній платіж на погашення кредиту ним здійснено 15.02.2012 року. З березня 2012 року ОСОБА_1 не повертав банку жодних коштів.

Станом на 15 жовтня 2014 року сума заборгованості складає 163 585, 12 грн., з яких 112 381, 49 грн. - заборгованість за кредитом, 15 155, 49 грн. - заборгованість за відсотками, 14 273, 33 грн. - пеня за останній рік за несвоєчасне повернення кредиту, 4 459, 75 грн. - пеня за останній рік за несвоєчасне повернення відсотків, 13 143, 97 грн. - інфляційні втрати за кредитом, 4 171, 09 грн. - інфляційні втрати за відсотками.

Відповідно до ч. 1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов"язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

За таких обставин суд обгрунтовано стягнув суму заборгованості солідарно з боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про те, що порука ОСОБА_2 припинилась у зв"язку із збільшенням процентної ставки за кредитним договором без згоди поручителя, колегія суддів оцінює критично, так як підстави для припинення поруки відсутні, оскільки обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_2 збільшений не був. Фактично процентна ставка за кредитним договором не була підвищена, враховуючи наступне.

Зміни або додаткові угоди до договору поруки чи до кредитного договору щодо збільшення процентної ставки з 8,88 процентів річних до 10,88 процентів річних, сторони не укладали і не підписували.

Як пояснили у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_1, вони не отримували від позивача жодних відомостей про збільшення процентної ставки за кредитним договором. Лише ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї матеріалами зробили висновок, що процентна ставка була збільшена з 8,88% до 10,88%.

Дійсно, у розрахунку заборгованості, представленому позивачем разом із позовною заявою, зазначено розмір процентної ставки з листопада 2008 року у розмірі 10,88 %.

Однак, у процесі слухання справи позивач, збільшивши позовні вимоги, представив новий розрахунок заборгованості, у якому розрахував суму заборгованості, враховуючи розмір процентної ставки - 8,88%.

Проаналізувавши обидва розрахунки, колегія суддів приходить до переконання, що фактично розмір процентів за договором кредиту збільшений не був. Розрахунок заборгованості, поданий після уточнення позовних вимог, здійснений, виходячи із процентної ставки 8,88% річних, як і передбачено у договорі кредиту. Судом стягнуто суму заборгованості, розраховану з відсотковою ставкою 8,88%.

Таким чином, доказів фактичного підвищення відсоткової ставки з 8,88% до 10,88 %, немає.

Наявний у матеріалах справи (а.с.25) лист-повідомлення від 20.10.2008 року ОСОБА_1 про підвищення розміру процентної ставки не є доказом фактичного підвищення, а є лише доказом намірів позивача збільшити відсоткову ставку. Відповідачі пояснили, що такого листа вони не отримували, згоди на підвищення процентної ставки не надавали, отже, намір банку підвищити процентну ставку реалізований не був.

Доводи апелянта ОСОБА_2 про те, що розрахунок заборгованості є невірним, колегія суддів вважає голослівними, так як представлений банком розрахунок заборгованості (а.с.118-120), який суд взяв до уваги при вирішенні позовних вимог, є чітким і зрозумілим, в той час як апелянт не надала свого розрахунку і не вказала, в чому саме полягає неправильність наявного у справі розрахунку, в той час як згідно ст. ст.10,11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, поданих сторонами.

При цьому колегія суддів також враховує, що відповідач ОСОБА_1, який є боржником, не оскаржував рішення суду щодо суми заборгованості.

Рішення суду є законним та обгрунтованим, підстав для його скасування чи зміни з мотивів, наведених апелянтом, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 17 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області М.В. Хома