справа № 208/3988/15-ц
№ провадження 2/208/1638/15
14 вересня 2015 р. м. Дніпродзержинськ
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Ричка С.О.
при секретарі Щербацевич Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Заводського районного суду м. Дніпродзержинська цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, які не заявляє самостійних вимог: Головне управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку, -
У червні 2015 року позивач звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, в якій просить суд усунути перешкоди у користуванні його власністю, а саме частиною будинку № 28/52 по вулиці Станіславського у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідача за вищевказаною адресою.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з 19.11.2002 року по теперішній час згідно договору дарування частки житлового будинку він є власником 47/100 частки житлового будинку № 28/52 по вул. Станіславського в м. Дніпродзержинську. З березня 2008 р. по теперішній час за вищевказаною адресою зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який вже кілька років фактично не проживає за зазначеною адресою, про що головою вулично-квартального комітету № 6 Заводського району м. Дніпродзержинська складено акт про непроживання за № 908 від 30.03.2015 p., в присутності сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Крім того, ніяких особистих речей, предметів, які б належали відповідачу, в будинку позивача немає, про що також складено акт. Фактичне місце мешкання ОСОБА_2 позивачу невідоме. Оскільки у будинку залишається зареєстрованим відповідач, позивач не може повністю здійснити своє право власності у частині володіння, користування, розпорядження будинком, не може оформити субсидію, вимушений нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, які сплачує з невеликої заробітної плати, у зв'язку з чим вимушений звернутися з позовною заявою до суду.
Представник позивача до судового розгляду справи звернувся з письмовою заявою, в якій вказав, що заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі, та просять суд розглянути справу у їх відсутності та не заперечують проти заочного розгляду справи.
Представник Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області у судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив розглянути справу без їх участі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу, крім того у газеті «Вісті Придніпровя» № 72 (1667) від 10.09.2015р. було надруковане оголошення про час місце та дату розгляду справи, і тому в силу ст.77 ЦПК України відповідач вважається повідомленим, на підставі ст. 169 ЦПК України, суд вважає є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та третіх осіб, згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів.
В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України.
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно договору дарування частки житлового будинку від 19.11.2002 року, серії ВАВ № 974361, реєстровий № 7363 позивач, ОСОБА_1 є власником 47/100 частки житлового будинку № 28/52 по вул. Станіславського в м. Дніпродзержинську.
Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.11.2003 року власником 47/100 частин будинку № 28/52 по вул. Станіславського в м. Дніпродзержинську, на підставі договору дарування серії ВАВ № 974361, реєстровий № 7363 від 19.11.2002 року є ОСОБА_1.
Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 11.03 2003 року, про що зроблено відповідний запис у домовій книзі.
З Акту № 908 про непроживання від 30.03.2015 року, складеного головою вулично-квартального комітету №6 Заводського району м. Дніпродзержинська ОСОБА_5, в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації не проживає більше року, особистих речей у помешканні немає.
Також судом встановлено, що ОСОБА_2 кілька років не проживає у зазначеному будинку, будинком не цікавиться, не сплачує комунальні платежі, не приймає участі у підтриманні будинку у належному санітарно-гігієнічному стані, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті, тому вважається таким, що втратив право користування ним.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира або інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
В силу ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Згідно з ст. 155 ЖК України, власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування своїм житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством.
Відповідач в спірній квартирі з реєстраційного обліку не знятий, комунальні платежі не сплачує, що перешкоджає власнику у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю, своїми діями Відповідач порушує вимоги ст. 47 Конституції України в якій зазначено, що кожен має право на житло, а також те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а також були порушені і вимоги ст. 9 ЖК України, в якій зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Реєстрація Відповідача за вказаною адресою заважає власнику нерухомого майна в повній мірі і на власний розсуд користуватись належним йому майном, до того ж завдає збитків матеріального та морального характеру.
Суд вважає, що та обставина, що відповідач продовжує бути на реєстраційному обліку за вказаною адресою, порушує законні права позивача, як власників майна, тобто належної позивачу на праві власності квартири. Таким чином вимога позивача щодо усунення перешкоди у здійсненні права користуватися та розпоряджатися власністю підлягає задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття відповідача з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 213, 215, 224 ЦПК України, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 9, 155 ЖК України, ст. 47 Конституції України суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Головне управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю, а саме: будинку № 28/52 по вул. Станіславського в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, шляхом визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, у будинку № 28/52 по вул. Станіславського в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області.
Заочне рішення може бути переглянуте Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний термін скарги про апеляційне оскарження, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України з дня його проголошення.

Суддя Ричка С. О.