Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.10.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :

Головуючої судді Монич О.В.

при секретарі Пассер М.І..,

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника Ужгородського Коледжу культури і мистецтва ОСОБА_3

представника Управління культури Закарпатської обласної ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ужгородського Коледжу культури і мистецтва, Управління культури Закарпатської обласної адміністрації про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Ужгородського Коледжу культури і мистецтва, Управління культури Закарпатської обласної адміністрації про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди мотивуючи його тим, що з 01.09.2006 р. вона працювала в Ужгородському училищі культури на посаді заступника директора по виховній роботі. 29.01.2013 р. її було ознайомлено з наказом Коледжу № 12 від 29.01.2013 р. «Про внесення змін до штатного розпису Коледжу» з 01.04.2013 р. Того ж дня, 29.01.2013 р. директором Коледжу ОСОБА_1 було попереджено про істотні зміни умов праці: виведення із штатного розпису посади заступника директора по виховній роботі з 01.04.2013 р. Однак, її змінені умови праці у повідомлені не зазначалося.

27.03.2013 р. директором Коледжу ОСОБА_1 було повідомлено про істотні зміни умов праці: виведення із штатного розпису посади заступника директора з виховної роботи з 01.04.2013 р. у звязку з чим пропонувалося збільшити з 0,5 на 1 ставку посади викладача соціально-економічних дисциплін, а у випадку незгоди ОСОБА_1, її буде залишено на посаді викладача соціально-економічних дисциплін 0,5 ставки з 01.04.2013 р. Збільшення ставки на 0,5 стосується посади викладача, не посади заступника директора по виховній роботі.

29.03.2013р. директором Коледжу було повідомлено ОСОБА_1 про істотні зміни умов праці: виведення зі штатного розпису посади заступника директора з виховної роботи з 01.04.2013р., у зв'язку з чим пропонувалася посада завідувача денним відділенням з 01.04.2013р.

01.04.2013р. наказом Коледжу № 22-к від 01.04.2013 р. ОСОБА_1 була звільнена з посади заступника директора з виховної роботи за п.6 ст.36 КЗпП України.

Зі звільненням ОСОБА_1 незгідна, вважає що звільнення було здійснено безпідставно з порушеннями норм трудового законодавства, а наказ № 22-к від 01.04.201З р. підлягає визнанню протиправним, з наступним поновленням її на посаді заступника директора по виховній роботі, та виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.04.2013р. до дня поновлення на роботі.

З посади заступника директора коледжу ОСОБА_1 була незаконно звільнена з 01.04.2013р. Середньо-місячний заробіток ОСОБА_1 на посаді заступника директора з виховної роботи у відповідності із довідкою Коледжу про середню заробітну плату № 193 від 29.05.2013р. становить. 3549,24 грн.

З 01.04.2013р. по 31.10.2014р. заробітна плата за вимушений прогул складає 67434,84грн. (19 місяців х 3549,24 грн.) + середньомісячна заробітна плата за вимушений прогул в розмірі 3549,24 грн. до моменту поновлення мене на роботі.

Також, через звільнення з роботи ОСОБА_1 завдано моральні страждання, в неї порушенні нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушено стосунки з оточуючими людьми.

Моральну шкоду незаконним звільненням ОСОБА_1 оцінює в 3000 грн.

Таким чином, ціна позову складає 70434,84грн.+ 3549,24 грн. середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу з 01.11.2014р. до моменту поновлення мене на роботі, в тому числі заробітна плата за вимушений прогул в розмірі 67434,84грн з 01.04.2013р. до 31.10.2014р. і 3000 грн. моральної шкоди.

Крім того, на момент подачі до суду позову сплив одномісячний строк звернення до суду.

Проте, ОСОБА_1 вчасно не подала позов через важку хворобу своєї матері ОСОБА_5 - онкозахворювання з метастазами 4 стадії, необхідність постійного догляду, та необхідність весь вільний час проводити у догляді за хворою, яка проживає у неї вдома.

02.06.2013р. ОСОБА_1 подала позов про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в порядку адміністративного судочинства .

Оскільки Ужгородським міськрайонним судом було відкрито за моїм адміністративним позовом справу № 308/9355/13-ц (суддя Лемак О.В.), то ОСОБА_1 обґрунтовано вважала, що обраний нею спосіб захисту є вірним. По справі, в порядку адміністративного судочинства було прийнято постанову Ужгородського міськрайсуду № 308/9355/13-ц від 12.12.2013р про відмову у позові.

Не погодившись з відмовою у позові ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу у Львівський апеляційний адміністративний суд та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2014р. по справі № 876/1321/14 в зв'язку з тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства постанова суду першої інстанції було скасовано та закрито провадження у справі.

Вказаною ухвалою роз'яснено, що за вирішенням даного спору позивач може звернутись до суду у порядку, визначеному ЦПК України.

26.09.2014р. ОСОБА_1 подала цивільний позов до Ужгородського міськрайонного суду.

01.10.2014р. була постановлена ухвала суду по справі № 308/12420/14-ц (суддя Домницький В.В.) про залишення позовної заяви без руху з підстав, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характе, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. При цьому позивачем всупереч ч.5. ст. 119 ЦПК України не додано до позовної заяви належного доказу про сплату судового збору за подання позовної заяви, що має одночасно немайновий і майновий характери. Позивачем не визначено ціну позову щодо вимоги майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні .Окрім того позовна заява не містить загальної ціни позову щодо вимог майнового характеру. До позовної заяви додані документи, не посвідчені належним чином, що суперечить вимогам ч.2 ст.64 ЦПК України, якою встановлено, що письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

На підставі цього суд надав строк для усунення недоліків до 15.10.2014р., але не більше п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Усі недоліки ОСОБА_1 було усунуто, окрім надання оригіналів, або посвідчення належним чином копій документів, Оригінали яких є лише у роботодавця - Ужгородського Коледжу мистецтв і культури

На заяву позивача, подану директору Коледжу 09.10.2014р. про посвідчення копій документів, директор коледжу, спочатку повідомила, що копії будуть посвідчені і надані мені через п'ять днів, по спливу цього строку заявила усно, що згідно Закону «Про розгляд заяв» заява про посвідчення копій буде розглянута у місячний строк, тобто не раніше ніж 09.11.2014р.

16.10.1014р. Ужгородським міськрайонним судом по справі № 308/12420/14-ц постановлено ухвалу про повернення позовної заяви відповідачу та вважати її неподаною, в зв'язку з тим , що недоліки не усунуті вчасно.

Просить суд поновити строк для подання заяви про вирішення трудового спору у справі про звільнення з роботи, оскільки такий був пропущений з поважних причин.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просили позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

У судовому засіданні представник Ужгородського Коледжу культури і мистецтва ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечила, вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки н момент виведення посади заступника директора по виховній роботі дану посаду обіймала ОСОБА_1, керівником закладу 29.01.2013 року ознайомлено позивача з наказом № 12 від 29.01.2013 р. Інші вакантні керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні посади Коледжу не пропонувалися позивачу у звязку з їх відсутністю. 27.03.2013 року керівництвом Коледжу було повідомлено позивача про можливість збільшити з 0,5 ставки на 1 ставку посаду викладача соціально-економічних дисциплін, яку обіймає позивач, однак остання від запропонованої роботи відмовилась. Крім того, 29.03.2013 року ОСОБА_1 було запропоновано посаду завідувача денним відділенням, обовязки роботи якого та обовязки роботи завідувача денним відділеннями є однакові. Однак ОСОБА_1 від даної пропозиції також відмовилась. Що стосується відшкодування моральної шкоди то представник Ужгородського Коледжу культури і мистецтва ОСОБА_3 вважає їх безпідставними, оскільки позивач продовжувала працювати в Коледжі, спілкується з колегами та студентами, їй було запропоновано посади, які вводились з01.04.2013 р.

Просить суд відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник Управління культури Закарпатської обласної адміністрації ОСОБА_6 проти задоволення позову заперечив, вважає даний позов безпідставним, незаконним, необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення, оскільки трудовий договір ОСОБА_1 укладений з коледжем культури, з яким і надалі тривають трудові відносини. Заробітна плата, компенсаційні виплати виплачуються відповідно коледжем, а не управлінням культури. Також зазначає, що компетенції управління культури облдержадміністрації не входить призначення та звільнення працівників Ужгородського коледжу культури і мистецтв (за винятком директора), виплата заробітної плати заохочувальних компенсаційних та інших виплат, то і виплачувати середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду Управління культури Закарпатської обласної адміністрації не має права.

Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, заперечення представника Ужгородського Коледжу культури і мистецтва ОСОБА_3, представника Управління культури Закарпатської обласної адміністрації ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи приходить до слідуючого висновку.

В судовому зсіданні судом встановлено, що з 01.09.2006 р. ОСОБА_1 працювала в Ужгородському училищі культури на посаді заступника директора по виховній роботі.

Відповідно до наказу Управління культури Закарпатської обласної державної адміністрації № 01-09/16 від 22.01.2013 р. було внесено зміни у штатний розпис коледжу з 01.01.2013 р. та виведено із штатного розпису крім інших посад і посаду заступник директора по навчальній роботі.

Відповідно до витягу із наказу від 29.01.2013 р. за № 12 було внесено зміни у штатний розпис коледжу таким чином,: виведено з штатного розпису: посаду заступник директора по виховній роботі з 01.04.2013 р.

29.01.2013 р. ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом Коледжу № 12 від 29.01.2013 р. «Про внесення змін до штатного розпису Коледжу» з 01.04.2013 р.

Інші вакантні керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні посади Коледжу не пропонувалися позивачу у звязку з їх відсутністю.

Отже твердження позивача ОСОБА_1 про не повідомлення її про зміну умов праці за два місяці до внесення змін до штатного розкладу не відповідають дійсності.

27.03.2013 р. керівництвом Коледжу ОСОБА_1 було повідомлено про істотні зміни умов праці: виведення із штатного розпису посади заступника директора з виховної роботи з 01.04.2013 р. у звязку з чим пропонувалося збільшити з 0,5 на 1 ставку посади викладача соціально-економічних дисциплін, а у випадку незгоди ОСОБА_1, її буде залишено на посаді викладача соціально-економічних дисциплін 0,5 ставки з 01.04.2013 р. Однак, ОСОБА_1 від запропонованої посади відмовилась

29.03.2013 р. ОСОБА_1 було запропоновано посаду завідувача денним відділенням (обовязки роботи заступника директора по виховній роботі та обовязки роботи завідувача денним відділеннями є однакові), яка вводилася в структуру з 01.04.2013 року, з чим ОСОБА_1 також не погодилась.

Оскільки на запропоновані керівництвом коледжу посади ОСОБА_1 відмовилась, а посаду яку займала ОСОБА_1 було виведено із штатного розпису тому наказом Ужгородського коледжу культури і мистецтва Управління культури Закарпатської обласної адміністрації № 22-к від 01.04.2013 л. ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника директора з виховної роботи за п. 6 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до п.4 ст. 32 КЗпП України якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Таким чином, при змінах в організації виробництві і праці власник має право без згоди працівника змінювати істотній умови праці, а саме: системи та розміри праці, зменшувати надані пільги, змінювати режим роботи, встановлювати або скасовувати неповний робочий час, суміщення професій, змінювати розряди і найменування посад тощо, відповідно до ч.3 ст. 32 КЗпП України.

Також, обовязковою умовою для застосування п.1 ст. 40 , ст. 42 КзпП України, яку також посилається позивач є скорочення чисельності чи штату працівників, а в даному випадку відбулося приведення посад у відповідність до Класифікатора професій, що стало наслідком виведення із штату однієї із посад заступника директора по виховній роботі, яка не передбачена в переліку професій.

Крім того, відповідно до акту перевірки територіально державною інспекцією з питань праці у Закарпатській області про додержання суєтами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування № 07-01017/0203, було встановлено, що у звязку із виведення нового штатного розпису коледжу ОСОБА_1 не мала можливості продовжувати свої трудові обовязки за наявною у неї спеціальністю, кваліфікацією на попередній , аналогічній чи прирівняні до неї посаді, а їй було запропоновано посаду завідувача денним відділенням, яка в структурі посад цього навчального закладу за обсягами та видом трудової функції є нижчою (іншою) т.ч. з меншим рівнем оплати ніж та, яку раніше обіймала ОСОБА_1 Таким чином, зміни істотних умов праці стосовно ОСОБА_1 не відбулося, а відтак правові підстави для попередження ОСОБА_1 про істотні зміни її умов праці є необґрунтованими, з усіма випливаючими з цього правовими наслідками. Крім цього перевіркою було встановлено, що роботодавець не досліджував переважного права ОСОБА_1 залишення на роботі (посаді) відповідно до ст.. 42 КЗпП України. Разом з тим, підстав для такого дослідження не було, оскільки зазначена процедура застосовується у разі звільнення працівника на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

На підставі наведеного суд вважає, що ОСОБА_1 була звільнена з посади заступника директора по виховній роботі правомірно, з дотриманням всіх норм закону, а тому у задоволенні позовних вимог щодо скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд відмовляє.

Згідно ст.233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний (міський) суд може поновити ці строки. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

01.04.2013 р. наказом Коледжу № 22-к від 01.04.2013р. ОСОБА_1 була звільнена з посади заступника директора з виховної роботи за п.6 ст.36 КЗпП України.

Отже, ОСОБА_1 мала подати позов з урахуванням святкових та вихідних днів в строк до 07.05.2013 року.

Однак, відповідно до пояснень ОСОБА_1 вчасно не подала позов через важку хворобу її матері ОСОБА_5.

02.06.2013 р. ОСОБА_1 подала позов про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в порядку адміністративного судочинства та постановою Ужгородського міськрайонного суду у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу у Львівський апеляційний адміністративний суд, де Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2014р. по справі № 876/1321/14, постанову суду першої інстанції було скасовано та закрито провадження у справі.

26.09.2014р. ОСОБА_1 було подано цивільний позов до Ужгородського міськрайонного суду.

01.10.2014р. була постановлена ухвала суду по справі № 308/12420/14-ц про залишення позовної заяви без руху та 16.10.1014 р. Ужгородським міськрайонним судом по справі № 308/12420/14-ц постановлено ухвалу про повернення позовної заяви відповідачу та вважати її неподаною, в зв'язку з тим , що недоліки не усунуті вчасно.

На підставі наведеного суд вважає, що строк для подання заяви позивачем ОСОБА_1 був пропущений з поважних причин, а тому вважає за можливе його поновити.

Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди то, відповідно до ст. 23 ЦК України: моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сімї чи близьких родичів; у душевних страждання, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної особи.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позивачем не доведено та не підтверджено жодними доказами заподіяння відповідачем їй моральної шкоди, а відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32 40, 42 КЗпП України, ст.ст. 14, 60, 212-215, 294 ЦПК України, суд,

Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Ужгородського Коледжу культури і мистецтва, Управління культури Закарпатської обласної адміністрації про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7