Провадження № 22-ц/780/3780/15 Доповідач у 2 інстанції Касьяненко Л. І.
Категорія 9 21.07.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

21 липня 2015 рокуколегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Гуля В.В., Білоконь О.В.,

При секретарі: Ромашині І.В.,

Розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на частку у спільному майні,-

встановила :

У серпні 2014 року до суду з вказаним позовом та просила встановити факт проживання її та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 01 вересня 2004 року по 20 березня 2007 року та визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом її та померлого ОСОБА_4 спільної сумісної власності, а також визнати за нею право власності на 1/2 частини вказаної квартири.

Мотивувала свої вимоги тим, що вона та ОСОБА_4 з 01 вересня 2004 року стали проживати як жінка та чоловік, що проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, вели спільне господарство, мали близькі стосунки тощо. В період з 01 вересня 2004 року до 24 грудня 2006 року їхня новостворена сім'я в кількості трьох осіб, а саме - ОСОБА_3, її чоловік - ОСОБА_4, а також її неповнолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкали в належній їй на праві власності однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2. 23 серпня 2006 року нею спільно з ОСОБА_4, була придбана двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яку, за їхньою взаємною згодою, було зареєстроване на ім'я ОСОБА_4

У придбаній квартирі вона здійснила ремонт і 24.12.2006 року вона з дитиною та ОСОБА_4 переїхали проживати в придбану квартиру, а вже 21 березня 2007 року між нею та ОСОБА_4 було офіційно зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу вона взяла прізвище чоловіка ОСОБА_3.

В подальшому шлюб було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 20.02.2013 року. Також зазначила, що між нею та ОСОБА_4 існувала усна домовленість щодо майбутнього поділу нерухомого майна, що є об'єктом права їхньої спільної сумісної власності як колишнього подружжя, тобто, квартири АДРЕСА_1, але ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 трагічно загинув в ДТП. 27 червня 2014 року позивач звернулась до нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області з заявою про прийняття спадщини, але 08.07.2014 року одержала відповідь про необхідність звернутися із позовом до суду про визнання за нею права власності на частку у спільному майні. Тому позивач звернулась до суду з даним позовом, яким просить суд.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд І інстанції керувався положеннями ст. ст. 69, 70, 74 та виходив із наявних в матеріалах справи доказів.

Зокрема, судом І інстанції зазначено, що позивач ОСОБА_3 проживала з гр. ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01.09.2004 року, разом працювали, мали спільний бюджет. Під час сумісного проживання, а саме 23 серпня 2006 року позивачем спільно з ОСОБА_4, була придбана двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яку, за їхньою взаємною згодою, було зареєстроване на ім'я ОСОБА_4. Після придбання квартири, позивач приймала активну участь у здійснені ремонту. В подальшому позивач разом із своїм сином та ОСОБА_4 проживали разом у вказані квартирі. 21 березня 2007 року між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, актовий запис за №244, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданим 21.03.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області. Після реєстрації шлюбу позивач взяла прізвище чоловіка ОСОБА_3. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 20.02.2013 року даний шлюб було розірвано (т.1 а.с. 8-9).

Вищезазначені обставини також підтверджено допитаними у судовому засіданні свідками. Зокрема, свідок ОСОБА_7, яка надала позику позивачу для придбання квартири.

Проте колегія суддів не погоджується з такими висновками суд І інстанції з наступних підстав.

Згідно ст.3 ч.2 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Як зазначено у пункті 23 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, З`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 Сімейного Кодексу України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частини 2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно зі ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, який набрав чинності з 1 вересня 2005 року, суд в окремому провадженні розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

У відповідності до вимог ч.1 ст.259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, установлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Сімейний кодекс України, за правовими нормами якого спір з приводу майна з підстав наявності фактичних шлюбних стосунків підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Позивачка на обґрунтування свої позовних вимог посилалась на те, що спірна квартира була придбана нею та ОСОБА_4 за спільні кошти в період проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, зокрема посилалась на договір позики, за яким остання позичила кошти (10 000 дол. США) на придбання спірної квартири.

Проте вказані доводи позивачки не знайшли свого підтвердження в розумінні ст. ст. 59, 60 ЦПК України, а саме, колегія не може вважати належним доказом поданий позивачкою договір позики, оскільки він не відповідає положенням законодавства, зокрема не посвідчений нотаріусом.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 з 2000 року належала на праві власності квартира по АДРЕСА_3, після продажу якої, зокрема 23 серпня 2006 року, в той же день була придбана ним спірна квартира - за меншу ціну, ніж була продана квартира по АДРЕСА_3, що на думку колегії суддів свідчить про те, що спірна квартира була придбана виключно за особисті кошти ОСОБА_4 та будь-яких доплат за придбання квартири позивачкою внесено не було.

Щодо показів свідків, то колегія суддів відноситься критично та не може взяти їх до уваги, оскільки при вирішенні вказаного спору по суті такий доказ не є належним та допустимим.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість висновків суду І інстанції, та вважає, що рішення суду підлягає скасуванню як таке, що не відповідає вимогам матеріального та процесуального права з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на частку у спільному майні відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: