Справа № 303/642/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

09 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Власова С.0.,

суддів- Дроботі В.В., ОСОБА_1,

при секретарі - Рогач О.Я.,

з участю: апелянта - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 05 лютого 2015 року у справі за поданням головного державного виконавця МВ ДВС Мукачівського МРУЮ ОСОБА_3 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_4 за межі України,_

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року головний державний виконавець МВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_3 звернувся до суду з поданням, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби в якому вказував, що на виконанні у МВ ДВС знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-2504, виданого Ужгородським міськрайонним судом від 27.12.2011 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 129655,06 грн. та виконавчого листа №2/303/537/13, виданого Мукачівським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 32057,41 грн. Однак, боржник ухиляється від виконання судових рішень, заборгованість не сплачує. Посилаючись на вказані обставини просив суд встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4 до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 05.02.2015 року в задоволенні подання головного державного виконавця МВ ДВС Мукачівського МРУЮ ОСОБА_3 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_4 за межі України - відмовлено.

Головний державний виконавець судове рішення не оскаржив, тому колегія вважає, що він з таким погодився.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, стягувач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість ухвали, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права. При цьому вказує, що сам факт тривалого невиконання судового рішення свідчить про ухилення особи від його виконання. Просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою подання головного державного виконавця задовольнити.

У судовому засіданні апелянт апеляційну скаргу підтримав, просив суд її задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в ній.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги та заперечення ОСОБА_4 на неї, вважає за необхідне її відхилити з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV (далі: Закон № 606-XIV), державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Матеріалами справи доведено, що 30.01.2012 року МВ ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-2504, виданого 27.12.2011 року Ужгородським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 129655,06 грн., а 10.02.2012 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику.

10.08. 2012 року державним виконавцем проведено опис й арешт автомобіля боржника марки " SEAT ALTEA", який відповідно до ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" передано на зберігання ОСОБА_5.

23.05.2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа № 2/303/537/13, виданого 10.04.2013 року Мукачівським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 32057,41 грн., яке 31.05.2013 року постановою державного виконавця об'єднано в одне заведене виконавче провадження.

Будь-яких доказів, які б стверджували надіслання боржнику копії постанови про відкриття провадження, в якій містяться вимоги про добровільне виконання зобов'язань, докази одержання ним усіх документів, що виносились в процесі виконання виконавчого провадження, як це передбачено вимогами ч.5 ст.25, ч.1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження", а також того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, державним виконавцем не надано доказів того, що ним відповідно до положень ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" було вичерпано весь передбачений перелік заходів щодо примусового виконання судового рішення або всі вони виявилися безрезультатними.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон стосується гарантованого ст. 33 Конституції України права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, і повинно застосовуватися як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання рішення.

Згідно ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Такі заходи, передусім, передбачені ст. 32 Закону № 606-XIV.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст.307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 05 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді :