Номер провадження: 22-ц/785/1032/15
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю.В.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Громіка Р.Д.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: представника позивача, ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" - Мальцевої М.Ю., відповідачки ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 червня 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

04 жовтня 2010 року Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 19 лютого 2007 року між Закритим акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк", та відповідачкою ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 5185873, за яким Банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 11000,00 євро на споживчі потреби. Відповідачка ОСОБА_5, в свою чергу, зобов'язалася повернути Банку кредит в повному обсязі не пізніше 19 лютого 2017 р. Банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором - своєчасно та в повному обсязі надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером № 282471713 від 19 лютого 2007 р., а також випискою операцій та оборотів за позичковим рахунком ОСОБА_5 У порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 18 серпня 2010 року має заборгованість за кредитом в розмірі 10051,08 євро, у тому числі: за основною сумою кредиту - 7751,23 євро, зі сплати процентів за користування кредитом - 1089,62 євро, пеня за порушення строків повернення основної суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом - 1210,23 євро.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 525, 526, 530, 610, 611, 629, 1054 ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_5 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 10051,08 євро та судові витрати в сумі 100,51 євро.

Представник відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_7, проти позову заперечував і в своїх поясненнях зазначав, що грошові кошти за кредитним договором ОСОБА_5 не отримала, оскільки Банк не видав їй платіжну картку і коди до неї. Пізніше їй стало відомо, що кошти отримав її колишній чоловік ОСОБА_8, який є поручителем за кредитним договором. На отриманні кошти він придбав автомобіль. Деякий час він здійснював погашення кредиту, потім припинив повернення суми кредиту, про що їй стало відомо після отримання нею вимоги Банку про дострокове погашення кредиту від 19 березня 2009 року. Тому представник відповідачки просив суд відмовити у позові.

Рішенням суду першої інстанції позов задоволено. Суд стягнув с відповідачки ОСОБА_5 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 5185873 від 19 лютого 2007 року в сумі 10051,08 євро, у тому числі: за основною сумою кредиту - 751,23 євро, зі сплати процентів за користування кредитними коштами - 1089,62 євро, сума пені за порушення строків повернення основної суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами - 1210,23 євро.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 листопада 2014 року виправлена описка, допущена у резолютивній частини рішення суду та викладена резолютивна частина рішення наступним чином: "Позовну заяву ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" задовольнити. Стягнути з відповідачки ОСОБА_5 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 5185873 від 19 лютого 2007 року в сумі 10051,08 євро, у тому числі: за основною сумою кредиту - 7751,23 євро, зі сплати процентів за користування кредитними коштами - 1089,62 євро, сума пені за порушення строків повернення основної суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами - 1210,23 євро".

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального і матеріального права.

В запереченні проти апеляційної скарги Банк просить скаргу відхилити у зв'язку з безпідставністю її доводів.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_5, пояснення на апеляцію представника позивача, ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" - Мальцевої М.Ю., відповідачки ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідачки задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального і матеріального права.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 лютого 2007 року між ЗАТ "Перший Український Міжнародний банк", правонаступником якого є ПАТ "Перший Український Міжнародний банк", та відповідачкою ОСОБА_5 був укладений кредитний № 5185873, за яким Банк надав позичальнику кредит у сумі 11 000,00 євро, з оплатою відсотків за користування кредитів у розмірі 11,50 % річних, з терміном погашення до 19 лютого 2017 року (т. 1, а.с. 10-16).

Одночасно в забезпечення зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ "Перший Український Міжнародний банк" та відповідачкою ОСОБА_5 укладений Іпотечний договір серії ВЕЕ № 158044, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_9, та зареєстрований в реєстрі за № 978. За даним договором відповідачка ОСОБА_5 надала в іпотеку належне їй нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 17-22).

Відповідачка ОСОБА_5 отримала кредит в сумі 11000 євро, про що свідчить меморіальний валютний ордер №282471713 від 19 лютого 2007 року (а.с. 23), випискою операцій та оборотів за позичковим рахунком по кредитній угоді № 5185873 ОСОБА_5 (т.1, а.с. 24-27) та заява про видачу готівки № 5 від 19 лютого 2007 року (т. 1, а.с. 30).

Згідно Графіку погашення кредиту (а.с.14), відповідачка ОСОБА_5 мала щомісячно здійснювати оплату з повернення кредиту та процентів за користування коштами 11 числа кожного місяця, однак з дня видачі кредиту вона систематично порушує умови п. 3 кредитного договору та не сплачує суму кредиту та відсотки за користування кредитом, тобто порушує умови кредитного договору. По теперішній час зобов'язання за кредитним договором відповідачем не виконані.

Вимога Банку про дострокове погашення кредиту від 19 березня 2009 року, яку відповідачка ОСОБА_5 отримала 26 березня 2009 року, залишена без задоволення ( т. 1, а.с. 31, 32-33, 34).

Станом на 18 серпня 2010 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 10051,08 євро, в тому числі: за кредитом - 7751,23 євро., за нарахованими відсотками - 1089,62 євро, за пенею - 1210,23 євро (т. 1, а.с. 8-9).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позичальник, відповідачка ОСОБА_5, не виконала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Тому права позивача були порушені і у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України підлягають судовому захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Доводи наведені, в апеляційній скарзі ОСОБА_5 про те, що рішення суду не відповідає вимогам закону, оскільки вона не отримувала жодних грошових коштів за кредитом, не приймаються до уваги за таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу відповідачка ОСОБА_5 повинна була довести в судовому засіданні обставини, на які посилався як на заперечення проти позову, але в судовому засіданні відповідачкою не доведені ці обставини.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови:

- обставина встановлена судовим рішення. При цьому слід мати на увазі, що відповідно до ч. 1 ст. 208 ЦПК судові рішення викладаються у двох формах: у формі ухвали і у формі рішення. Тому преюдиційне значення мають обставини, встановлені як рішенням, так і ухвалою суду. Обставини, встановлені рішеннями інших органів, потребують доказування на загальних підставах;

- судове рішення набрало законної сили;

- у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі.

Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" наголошує, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК. На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи (наприклад, врахування матеріального становища відповідача або вини потерпілого).

Оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Під судовим рішенням, зазначеним у частині третій статті 61 ЦПК, мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі й заочне, або ухвала, а також судовий наказ), у порядку господарського судочинства - відповідно до Господарського процесуального кодексу України, у порядку адміністративного судочинства - відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом частини третьої статті 14, частини третьої статті 61, частини другої статті 223 ЦПК особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. У даному випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів.

Так, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", третя особа, ОСОБА_8, по розірвання кредитного договору та договору іпотеки, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 лютого 2012 року і набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено (т. 2, а.с. 8-9, 10-11).

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що між ЗАТ "Перший Український Міжнародний Банк", правонаступником якого є ПАТ"Перший Український Міжнародний Банк", та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 5185873 від 19 лютого 2007 року.

На виконання умов даного договору між тим ж сторонами укладено договір іпотеки № 978 від 19 лютого 2007 року квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно меморіального валютного ордеру № 282471713 від 19 лютого 2007 року (а.с. 23) та заяви на видачу готівки № 5 від 19 лютого 2007 року (а.с. 105) ОСОБА_5 отримала кредитні кошти згідно кредитного договору № 5185873 від 19 лютого 2007 року в сумі 11000 євро, що в гривневому еквіваленті становить 72 948,26 грн.

На підставі цього судом першої інстанції з достовірністю встановлено, що Банк у повному обсязі виконав свої зобов'язання за зазначеним кредитним договором, та з боку Банку не відбувалось ніяких порушень, а напроти порушення кредитного договору відбулося з боку позичальниці ОСОБА_5

У томі 2 на аркушах 12 та 13 містяться копії заяв відповідачки ОСОБА_5 до Банку від 18 вересня 2009 року та від 21 вересня 2009 року після отримання нею вимоги Банку про дострокове погашення кредиту від 19 березня 2009 року, у яких вона просить зупинити нарахування відсотків за кредитним договором від 19 лютого 2007 року, посилаючись на безробіття, що спростовує її доводи про те, що вона не отримувала грошові кошти за кредитним договором.

Наявні у справі документи, що свідчать про порушення Приморським РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області порушено кримінальне провадження № 0004280 за ч. 1 ст. 358 КК України, фабула: неустановлена особа підробила підпис в меморіальному валютному ордері №282471713 на отримання грошових коштів в розмірі 11000 євро, не можуть служити підставою для відмови у позові.

До апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_5 не надано ніяких доказів, які спростовують висновки суду першої інстанції.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно та повно з'ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та з достовірністю встановив, що підстав вважати, що відповідачка не отримувала грошові кошти за кредитним договором від Банку немає.

Безпідставними є і посилання відповідачки на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький