1Справа № 335/3334/15-ц 2/335/1114/2015
18 червня 2015 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Рибалко Н.І., при секретарі Косатій М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, -
ОСОБА_1 звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2, третя особа: служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про надання дозволу на виїзд з України неповнолітній ОСОБА_3 без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2, в якому зазначила наступне. З 03.08.2002 р. по квітень 2011р. позивач перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Донька постійно проживає разом з матірю. Відповідач зловживає алкогольними напоями, не спілкується з донькою, не надає грошові кошти на утримання дитини, не сплачує аліменти. Позивач має намір виїхати з дитиною на постійне місце проживання до Російської Федерації, але не має змогу отримати дозвіл від батька дитини на виїзд за кордон, оскільки його місце перебування позивачці невідоме. Позивач просить суд надати дозвіл на виїзд з України до Російської Федерації громадянці України ОСОБА_3, 27.10.2004р.н., разом з матірю, ОСОБА_1, без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2
У судове засідання позивач, ОСОБА_1, надала заяву про розгляд справи без її участі, підтримала позовні вимоги.
Відповідач, ОСОБА_2, в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, заперечень до позовної заяви не надав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Представник третьої особи служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надав заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи, просив прийняти рішення, з урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Зясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.
Судом встановлено наступне. Сторони, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.08.2002 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2011 року, яке набрало законної сили 10.05.2011 року, шлюб між позивачем і відповідачем розірвано.
Від шлюбу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 мають малолітню доньку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відповідач, ОСОБА_2, не мешкає разом з позивачкою та дитиною, про що свідчить рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.06.2012 року про зняття відповідача з реєстраційного обліку за місцем мешкання позивача і доньки: АДРЕСА_1.
З відповідача, ОСОБА_2 на користь позивача, ОСОБА_1, згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2014 року, яке набрало законної сили 20.10.2014 року, стягнуто аліменти на утримання доньки, ОСОБА_3, у розмірі 640 грн. щомісячно, з 15.07.2014 року і до повноліття дитини.
Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання спільної дитини. Згідно довідки державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ від 19.05.2015 року заборгованість відповідача, ОСОБА_2, по аліментам перед позивачем складає 5440 грн.
Відповідач, ОСОБА_2 не цікавиться суспільним життям дитини. Згідно довідки №187 від 29.03.2015 року, наданої директором Запорізької єврейської гімназії „ОРТ-АЛЄФ, дитина, ОСОБА_3, навчається у зазначеній гімназії у 5-Б класі. Батько, ОСОБА_2, за період навчання доньки з першого по пятий клас, не цікавився її навчанням, не підтримував зв'язок з навчальним закладом, жодного разу його не відвідував.
Станом на теперішній час місце проживання відповідача, ОСОБА_2, невідоме. Згідно довідки Адресно-довідкового бюро УДМС України в Запорізькій області, наданої на запит суду, ОСОБА_2 знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, у 2012 році за рішенням суду. Станом на 17.04.2015 року реєстрація відповідача по Запорізькій області відсутня.
Позивач, ОСОБА_1, має намір виїхати з України, разом з донькою, ОСОБА_3, до Російської Федерації, на постійне місце мешкання в м. Хімки, для проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. За вказаною адресою позивачку та її малолітню доньку згодна прийняти та зареєструвати за власним місцем мешкання тітка малолітньої ОСОБА_3, - ОСОБА_4, про що свідчить її нотаріально засвідчена заява.
Ст.33 Конституції України встановлює, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Згідно з ч. 2 ст.10 Конвенції про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-12 від 27.02.1991р.: держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, в тому числі і власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб, і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.
При розгляді справ про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків суд виходить з положень Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХИ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», „Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, „Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року та в редакції, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724, якими передбачено можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків.
Ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до п. 18 „Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення - за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.
Згідно з частиною 2 пункту 2-2 „Правил перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Враховуючи вищевикладені, встановлені в судовому засіданні обставини справи, та норми чинного законодавства, що регулює вирішення даного спору, суд дійшов до висновку, що у позивача, який діє в інтересах дитини, є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, оскільки місце перебування відповідача невідоме. При розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України, а тому суд з урахуванням інтересів дитини, дійшов висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд дитині за межі України без згоди батька.
Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків задовольнити.
Надати дозвіл на виїзд з України до Російської Федерації громадянці України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, разом з матірю, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_2, без згоди та без супроводу батька, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_3.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою в 10-денний строк з дня отримання заочного рішення.

Суддя Н.І. Рибалко