У Х В А Л А

1 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Гуменюка В.І.,Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів : Державна виконавча служба Ковельського міськрайонного управління юстиції, Реєстраційна служба Ковельського міськрайонного управління юстиції, про поділ майна подружжя та зняття арешту з нерухомого майна,

встановила:

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 3 вересня 2014 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково. Здійснено поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Визнано за ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в рівних частках по Ѕ ідеальної частини право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в будинку АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в рівних частках по Ѕ ідеальної частини право власності на земельну ділянку площею 595 кв.м., цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1.

Знято арешт з належної ОСОБА_5 Ѕ ідеальної частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в будинку АДРЕСА_1 та з Ѕ ідеальної частини земельної ділянки площею 595 кв.м., по АДРЕСА_1, що накладений постановою державного виконавця ВДВС Ковельського МУЮ від 17 грудня 2013 року у виконавчому провадженні № 41269630. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року та передати справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 57, 60, 61, 65 СК України та статті 52 ЦК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, виходив із того, що під час перебування у шлюбі з позивачем, відповідачем ОСОБА_6 21 березня 2011 року придбані вказаний будинок та земельна ділянка, кошти за придбання яких сплачені відповідачем 24 березня 2011 року, виходили з того, що відповідач не довела, що кошти, отримані 28 березня 2011 року у позику, використовувалися для придбання спірного майна, а також відповідач не довела укладення договору позики в інтересах сім'ї за згоди позивача та використання вказаних коштів на ремонт житлового будинку або на інші потреби сім'ї, а тому суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що вказані будин6ок та земельна ділянка є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу шляхом визнання за кожним із подружжям права власності на Ѕ частини ідеальної частки, після поділу якого право спільної сумісної власності припиняється, та об'єкт належить сторонам вже на праві спільної часткової власності, частина майна позивача підлягає звільненню з-під арешту.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2013 року, суд касаційної інстанції, виходив із того, що відповідно до частини другої статті 126 КПК України 1960 року майно, на яке накладено арешт, описується і може бути передане на зберігання представникам підприємств, установ, організацій або членам родини обвинуваченого чи іншим особам. Особи, яким передано майно, попереджаються під розписку про кримінальну відповідальність за його збереження. З матеріалів справи вбачається, що Ѕ частка автомобіля знаходиться під арештом, проте автомобіль передано у володіння ОСОБА_8 Так, з метою накладення арешту, опису та передачі на відповідальне зберігання рухомого, нерухомого та іншого майна ОСОБА_9 було забезпечення цивільного позову до вирішення справи кримінальної справи судом, проте суд апеляційної інстанції на зазначене увагу не звернув.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року, суд касаційної інстанції, виходив із того, що суд апеляційної інстанції не встановив усього нажитого подружжям Сало майна, не перевірив, чи можливо поділити спільне сумісне майно подружжя, визнавши за позивачкою право власності на майно(відповідної вартості) у праві спільної сумісної власності, на яке не накладено арешт і яке не підлягає конфіскації, не дав оцінки посиланням позивачки на те, що вона позбавлена можливості реалізувати свої права власності та користування спірним майном, яке є неподільним, оскільки воно поміщене на штраф-майданчик як арештовано майно.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2012 року, суд касаційної інстанції, виходив із того, що судом апеляційної інстанції не було враховано, що кредитний договір був укладений в інтересах сім'ї, на відміну, суд першої інстанції не поділив кредитні зобов'язання, а врахував борги, оскільки поділ кредиту - це коли відповідальним за виконання кредитного договору є інший з подружжя та змінюються сторони договору, а тому рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів : Державна виконавча служба Ковельського міськрайонного управління юстиції, Реєстраційна служба Ковельського міськрайонного управління юстиції, про поділ майна подружжя та зняття арешту з нерухомого майна за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко