Гребінківський районний суд Полтавської області
___________________________________________________________________________________
Справа №: 528/792/15-ц
05 листопада 2015 року Гребінківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді - Шпідько В.Г.,при секретарі Кузуб В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Гребінка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, що 10 серпня 2013 року громадянином України з відповідачем (Відповідач, паспорт серії КН 371365, виданий 26.03.1997 р. Гребінківським РВ УМВС України в Полтавській обл.) під розписку позичено у нього (Позивач, НОМЕР_1, виданий 25.02.1998 р. Гребінківським РВ УМВС України в Полтавській області) грошові кошти у розмірі 73 000 доларів США (сімдесят три тисячі доларів США). В розписці зазначалося, що повернення коштів має відбутися до 10 лютого 2014 року10 серпня 2013 року громадянином України з відповідачем (Відповідач, паспорт серії КН 371365, виданий 26.03.1997 р. Гребінківським РВ УМВС України в Полтавській обл.) під розписку позичено у нього (Позивач, НОМЕР_1, виданий 25.02.1998 р. Гребінківським РВ УМВС України в Полтавській області) грошові кошти у розмірі 73 000 доларів США (сімдесят три тисячі доларів США). В розписці зазначалося, що повернення коштів має відбутися до 10 лютого 2014 року.
Незважаючи на це, на даний момент, вказані грошові кошти повернуті так і не були. Всі спроби Позивача врегулювати ситуацію ігнорувалися. Зокрема, 6 липня 2015 р. Позивачем була направлена вимога про сплату боргу за борговою розпискою. 11 липня 2015 р. вона була отримана Відповідачем, але відповідь на вимогу так і не надійшла.
Останнє ще раз підкреслює довготривалий характер заборгованості та підтверджує стійке небажання Відповідача виконувати грошове зобов`язання, що виникло.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Тобто кожен має право захищати свої порушені права та законні інтереси в судовому порядку.
Згідно з п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування матеріальної та моральної (немайнової шкоди). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається.
Стаття 530 ЦК України регламентує, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає викнанню у цей строк (термін).
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Нормою ч. 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути надана розписка позичальника.
Виходячи з цього, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодю, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладання договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Частина 2 ст. 533 ЦК закріплює, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється НБУ. Згідно з. ч.1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», валютні курси встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.
Положенням «Про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів», затвердженогоПостановою Правління НБУ № 496 від 12.11.2003 року, визначається, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют.
Разом із цим, як роз'яснено в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, така іноземна грошова валюта переводиться в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
Як вбачається з інформації про котирування іноземних валют, НБУ встановив офіційний курс гривні до долару США на 05.11.2015 року в розмірі 2308 грн. за 100 доларів США, тобто грошова сума, що підлягає сплаті на день подання позову становить 1 684 840,00 грн. (один мільйон шістсот вісімдесят чотири тисячі вісімсот сорок гривень 00 копійок).
Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % від простроченої суми.
Враховуючи зазначене, нижче представлена таблиця з розрахунком 3 % від простроченої суми, що підлягає до сплати:
Розраховується за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка] / 100% / 365 днів ? [Кількість днів]
Дата початку Кінцева дата Кількість днів Сума боргу Процентна ставка Проценти
На підставі вищенаведених розрахунків, загальна сума (з урахуванням 3% річних від простроченої суми), що підлягає до сплати становить: 1772636,32 грн. (один мільйон сімсот сімдесят дві тисячі шістсот тридцять шість гривень 32 копійки).
Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» сума судового збору складає 3654 грн. (3 мінімальні заробітні плати).
Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.
В судове засідання позивач ОСОБА_1та його представник надали заяву в якій просять розглянути справу без їх участі, та не заперечували проти розгляду справи в відсутності відповідача, свій позов підтримали, прохали його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з*явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки в суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Судом встановлено, що 10 серпня 2013 року громадянином України з відповідачем (Відповідач, паспорт серії КН 371365, виданий 26.03.1997 р. Гребінківським РВ УМВС України в Полтавській обл.) під розписку позичено у нього (Позивач, НОМЕР_1, виданий 25.02.1998 р. Гребінківським РВ УМВС України в Полтавській області) грошові кошти у розмірі 73 000 доларів США . В розписці зазначено, що ОСОБА_2 брав на себе зобовязання повернути гроші 10 лютого 2014р.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до правового висновку, сформованого ВС України в постанові від 18.09.2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Таким чином, на підставі наявних в матеріалах справи доказів суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено договори позики, за якими ОСОБА_2 отримав 73 000 доларів США позики та зобов'язався їх віддати до 10.02.2014 року.
Таким чином, станом на час розгляду справи ОСОБА_2 має заборгованість перед ОСОБА_1, в сумі 1772636,32 грн. підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Згідно з ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3654грн., витрати за оголошення в газеті «Урядовий курєр» 420грн. Вищезазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст.202, 207, 215, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, на підставі ст. ст. 10, 60, 79, 88, 212-215, 218 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 10 серпня 2013 р. у розмірі 1772636,32 грн., судовий збір у розмірі 3654грн., витрати за оголошення в газеті «Урядовий курєр» 420грн.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя ОСОБА_3