АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/626/15 Головуючий 1 інстанції: Бородіна О.В.
Справа № 642/6942/14ц Доповідач: Івах А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Хорошевського О.М., Пшенічної Л.В.,

при секретарі - Курносовій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Управління у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона з відповідачем мають спільну дитину - малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З ОСОБА_1 не перебувала у зареєстрованому шлюбі. Відомості про батька дитини внесено відповідно до ст. 126 СК України. З моменту народження дитини вони майже не спілкуються. Відповідач фактично не піклується про свого сина, не надає допомоги ні матеріальної, ні моральної, не цікавиться його здоров"ям та вподобаннями, не виявляє інтересу до його розвитку. З квітня 2013 року допомогу по вихованню сина замість батька виконує її цивільний чоловік - ОСОБА_4, якого син сприймає як батька. З огляду на вказані обставини просила позбавити відповідача батьківських прав відносно сина та стягнути на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав у відношенні його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 11.08.2014 року та до досягнення ним повноліття, та вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити, скасувати його в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо позбавлення його батьківських прав та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у цій частині. В частині вирішення питання щодо стягнення аліментів на дитину рішення не оскаржує.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з'ясування конкретних обставин справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Розглядом справи достеменно встановлено, що сторони є батьками малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Шлюб між сторонами не укладався, на цей час мешкають окремо, стосунків не підтримують.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та позбавляючи відповідача батьківських прав, суд першої інстанції виходив із того, що із доводів ОСОБА_2, викладених у позовній заяві, пояснень її представника в судовому засіданні, випливає, що з народження дитини відповідач не підтримує з позивачкою та сином ніяких стосунків, не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про його здоров'я, матеріально не утримує, нехтує своїми батьківськими обов'язками. Всіма питаннями виховання дитини позивачка займається самостійно, дитина перебуває на повному її утриманні. З квітня 2013 року ОСОБА_2 проживає в цивільному шлюбі з ОСОБА_4, якого дитина ідентифікує як свого тата, відчуває до нього симпатію та прихильність. З вітчимом у хлопця склалися добрі стосунки.

Крім того, суд прийняв до уваги, що відповідно психологічного обстеження, проведеного психологом Дорожко Н.Г., дитина в емоційному контакті з батьком - ОСОБА_1 не знаходиться, не ідентифікує його як члена своєї родини. Мати є для дитини значною фігурою, яка задовольняє всі його потреби. Позитивний емоційний зв'язок у хлопця з вітчимом, дитина сприймає його одним із своїх батьків, ідентифікує його як тата.

А також те, що згідно висновку органу опіки та піклування відповідач ухиляється від виховання дитини , нічого не робить для виконанням ним батьківських обов'язків щодо сина, не надає допомогу на утримання та виховання сина, вихованням, розвитком та здоров"ям дитини займається мама дитини та його вітчим, згідно з результатами психологічного обстеження дитини, хлопчик сприймає свою родину з 4-х чоловік, це він, його мати, батько - ОСОБА_7, а також сестра - ОСОБА_9 (дочка ОСОБА_7, яка приїжджає у гості), поява біологічного батька в житті дитини може внести дисгармонію та відчуття хрупкості у відношенні з батьками, тому вважають за необхідне позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини.

З висновком суду щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2 про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини погодитися не можна, оскільки суд дійшов його без повного й всебічного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін у даних правовідносинах, належної правової оцінки зібраних у справі доказів.

Згідно роз'ясненням, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року (зі змінами і доповненнями згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008), позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судова колегія вважає, що позивачем не надано належних та допустимих, у розумінні положень ст. ст. 58, 59 ЦПК України, доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних на те причин, винної поведінки його та свідомого ухилення від виконання батьківських обов'язків.

В ході апеляційного розгляду справи сторони підтвердили той факт, що між ними склалися неприязливі відносини, позивач ОСОБА_2 категорично заперечує проти спілкування батька з дитиною, оскільки син сприймає її цивільного чоловіка за свого батька.

То ж винна поведінка відповідача та нехтування ним своїми батьківськими обов'язками як у ході розгляду справи судом першої інстанції так і у ході апеляційного розгляду справи не доведено.

Неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, як і порушення або неправильне застосування норм матеріального права, у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

З урахуванням конкретних обставин справи, взаємовідносин, що склалися між сторонами, відсутності належних доказів винної поведінки відповідача та свідомого його ухилення від виконання батьківських обов'язків, судова колегія вважає, що суд першої інстанції поспішно дійшов висновку, який у повній мірі не відповідає фактичним обставинам справи

Рішення суду в частині задоволення позову про позбавлення батьківських прав підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову у цій частині ОСОБА_2 слід відмовити.

При цьому судова колегія критично оцінює Висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, наданого Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради №417 від 25 вересня 2014 року (а.с.34), оскільки він не погоджується з фактичними обставинами справи та з вимогами діючого законодавства.

Рішення суду в частині стягнення аліментів з відповідача не було предметом перегляду в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.. ст.. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2014 року змінити:

- скасувати його в частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав у відношенні малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у цій частині відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -