У х в а л а

20 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Волинської області від 2 квітня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до відділу освіти Ківерцівської районної державної адміністрації, треті особи: Ківерцівська районна державна адміністрація, Ківерцівська районна рада, ОСОБА_5, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 2 квітня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 2 квітня 2015 року залишено без змін.

16 вересня 2015 року ОСОБА_4, за дорученням якої діє ОСОБА_6, звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд вищезазначених судових рішень з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 41, 139, 147 - 149, 237 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), пункту 4 Положення про порядок розслідування нещасних випадків, що сталися під час навчально-виховного процесу в навчальних закладах (затвердженого наказом Міністерства освіти і науки від 31 серпня 2001 року № 616), пунктів 4.2.14, 4.1.23, 4.1.24 Положення про організацію роботи з охорони праці (затвердженого наказом Міністерства освіти в науки від 1 серпня 2001 року № 563), пунктів 6-13 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 року № 270), пункту 4.2 Положення про порядок призначення та звільнення з посади керівників підприємств, установ, організацій спільної власності територіальних громад, селищ і міста району (додаток № 13 до рішення Ківерцівської районної ради від 23 лютого 2012 року № 11/40), статті 22 Закону України «Про охорону праці».

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого і 14 листопада 2012 року, 13 лютого 2013 року, 3 грудня 2014 року, 11 березня 2015 року; судові рішення Верховного Суду України від 17 квітня 2003 року, 21 лютого 2007 року, 6 квітня 2011 року; ухвали Вищого адміністративного суду України від 23 травня 2007 року, 15 травня 2012 року, 5 лютого і 5 грудня 2013 року, 19 травня 2015 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального і процесуального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження в частині перегляду судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 25 червня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, погодився з їх висновками про те, що неповідомлення директором школи відділу освіти про факт травмування дитини під час перебування у школі є одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків керівника, оскільки саме на директора школи покладено відповідальність за створення безпечних умов навчально-виховного процесу згідно з чинним законодавством, а отже, й правомірність звільнення її з посади директора згідно з пунктом 1 статті 41 КЗпП Украни.

Разом з тим у судових рішеннях, наданих для порівняння містяться такі висновки:

- в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 23 травня 2007 року і 5 грудня 2013 року, ухвалі Верховного Суду України від 17 квітня 2003 року, ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2012 року, 13 лютого 2013 року і 3 грудня 2014 року касаційні суди, направляючи справи на новий судовий розгляд, указали на необхідність установлення судами усіх фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору;

- в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 15 травня 2012 року, 5 лютого 2013 року і 19 травня 2015 року касаційний суд, залишаючи без змін судові рішення про задоволення позовних вимог щодо поновлення на роботі, погодився з їх висновками про те, що звільнення позивачів з роботи проведено без дотримання порядку і строків, встановлених статтями 148, 149 КЗпП України;

- в ухвалі Верховного Суду України від 6 квітня 2011 року касаційний суд, залишаючи в силі рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про відсутність доказів учинення особою дисциплінарного проступку, який може бути підставою для припинення дії контракту та звільнення позивача з роботи за пунктом 1 статті 41 КЗпП України;

- у рішенні Верховного Суду України від 21 лютого 2007 року касаційний суд, задовольняючи позовні вимоги про поновлення на роботі, дійшов висновку про незаконність звільнення позивача з посади заступника головного лікаря за пунктом 1 статті 41 КЗпП України, оскільки ступінь тяжкості вчиненого ним проступку і заподіяної шкоди, обставини, за яких вчинено проступок, неспіврозмірні зі звільненням його з посади з підстави одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства;

- в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2012 року і 11 березня 2015 року касаційний суд погодився з висновками судів про відсутність доказів учинення позивачами одноразового грубого порушення трудових обов'язків.

Таким чином, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до відділу освіти Ківерцівської районної державної адміністрації, треті особи: Ківерцівська районна державна адміністрація, Ківерцівська районна рада, ОСОБА_5, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2015 року, ухвали Апеляційного суду

Волинської області від 2 квітня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

Ю.Л. Сенін