Справа № 145/236/15-ц Провадження № 22-ц/772/2728/2015Головуючий в суді першої інстанції Ліщишина М. Ю.
Категорія 27 Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі :

головуючого : Медяного В.М.,

суддів : Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 24 липня 2015 року, -

встановила:

У лютому 2015 року позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з даним позовом.

Посилається на те, що 20 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов даного договору, позивач надав ОСОБА_2 кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 17 500,00 доларів США, а ОСОБА_2 зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 17 березня 2028 року, згідно з графіком погашення кредиту (Додаток №1 до Кредитного договору), та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 11,9% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь - якої з обставин, передбачених договором.

29 квітня 2009 року між банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено строки погашення процентів по кредиту з 01 по 25 число кожного місяця.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором, були укладені договори поруки.

Зокрема, між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №189355 від 20 березня 2008 року.

Також між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №189357 від 20 березня 2008 року.

Відповідно до умов договорів поруки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зобов'язалися відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_2 усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є солідарною.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі та відповідно до п. 1.5 кредитного договору надав позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника НОМЕР_4.

Проте, всупереч умов укладеного договору ОСОБА_2 не здійснює платежів для погашення кредиту з березня 2014 року, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання.

Розділом 6 кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредитних коштів в разі порушення позичальником термінів погашення кредиту.

11.11.2014 року позивачем було направлено відповідачам вимоги про погашення заборгованості. Однак станом на 23.01.2015 року вимоги банку залишені без задоволення.

У зв'язку з цим позивач «УкрСиббанк» змушений був звернутися в суд з даним позовом та просив ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в солідарному порядку з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та в солідарному порядку з ОСОБА_2 і ОСОБА_4

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 24 липня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20.03.2008 року станом на 23.01.2015 року у розмірі 13673,25 доларів США, а також судовий збір в сумі 2184,69 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник скаржника позивача у справі ПАТ «УкрСиббанк» - Григоренко С.В. апеляційну скаргу повністю підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Відповідач ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав та заперечив проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до суду апеляційної інстанції не з'явилися, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у їх відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду до скасування з ухваленням нового рішення у справі, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Проте, зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За змістом п.1,2,3, 4 ч. 1 ст.. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «УКрСиббанк», суд першої інстанції встановив та виходив з того, 20 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_2 кредит грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 17500,00 доларів США, а ОСОБА_2 зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 17 березня 2028 року, згідно з графіком погашення кредиту, та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дата видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних.

Однак, відповідач ОСОБА_2 порушила свої зобов'язання, так як заборгованість по кредиту та відсотках не сплачувала .

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідач зобов'язаний повернути кредит та сплатити нараховані відсотки, а також сплатити пеню, яка передбачена кредитним договором.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку , що встановлені договором ( ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до п. 12 постанови від 30 березня 2012 рову № 5 пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК згідно якої використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускаєшся у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом .

Стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року за №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачає, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» у разі укладення кредитного договору з іноземній валюті й наявності в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню в іноземній валюті, а не в еквівалентному виражені гривні до долара США на час вирішення спору.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що банк правомірно надав кредит в іноземній валюті, тому заборгованість за такими зобов'язаннями підлягає стягненню саме у валюті кредиту.

Станом на 23.01.2015 року заборгованість відповідача ОСОБА_7 по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, становить 13 673, 25 доларів США, з яких:

12 285,84 доларів США - кредитна заборгованість;

1 387,41 доларів США - заборгованість по процентам;

Заборгованість відповідай ОСОБА_7 по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 23.01.2015 року складає 287431 грн. 31 коп., з яких:

1 000,16 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту;

1874,15 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

В цій частині колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції також встановлено, що на забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20.03.2008 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №189355 від 20 березня 2008 року та між позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 189357 від 20 березня 2008 року, за якими ОСОБА_3 та ОСОБА_5 взяли на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_2 Позивач просить суму боргу стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Згідно п.24 постанови від 30 березня 2012 року N 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих не себе зобов'язань не може розглядатися ж установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначаться календарною датою або вказівкою, яка має неминуче настати.

Оскільки у кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється частинами відповідно до графіку погашення кредиту, то початок перебігу позовної давності для стягнення кредиту і процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як поручителів за договором про надання споживчого кредиту, виходив з того, що з довідки-розрахунку заборгованості за кредитом ОСОБА_2 (а.с.27-28) вбачається, що останній платіж для погашення кредиту ОСОБА_2 було проведено 05.02.2014 р., про що також стверджує позивач в позовній заяві.

Згідно пояснення представника позивача та стверджується матеріалами справи (а.с.18-25) позивач звернувся з вимогами до основного боржника та поручителів 12.11.2014 р. (а.с.23), вимога була отримана лише поручителем - відповідачем у справі ОСОБА_3 19.11.2014 р. (а.с.24).

Строк виконання основного зобов'язання настав в березні 2014 р. Листи поручителям надіслано до поручителів в листопаді 2014 року, позов до суду пред'явлено 13.02.2015 р. (а.с.51).

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для стягнення боргу з поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відсутні. Крім того, суд першої інстанції вважає безпідставною вимогу про подвійне стягнення суми заборгованості з відповідача ОСОБА_2

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції щодо відмови в солідарному стягненні заборгованості за кредитним договором з фінансових поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно договорів поруки, оскільки суд першої інстанції вважає, що згідно ч.4 ст.559 ЦК України ПАТ «УкрСиббанк» пропустив шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобов'язання щодо пред'явлення вимоги до поручителів. При цьому судом було встановлено, що шестимісячний строк від дня настання строку виконання зобов'язання розпочався з моменту не сплати чергового платежу згідно кредитного договору, а саме додатку №1 до останнього, яким передбачено порядок сплати кредитних коштів.

Колегія суддів вважає, що в цій частині судом першої інстанції неповно з'ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, не відповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Згідно ч.1 ст. 543 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно положення ч.2 ст. 543 ЦК України, відповідно до якої солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Відповідно до положень ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Несплата чергового платежу, на умовах Договору про надання споживчого кредиту, положень ст. 1050 ЦК України надає кредитору право на пред'явлення вимог щодо повного погашення заборгованості.

Крім цього, прострочення виконання зобов'язань за умовами ст.ст. 533, 534 ЦК України, положень п.2.2. Договорів поруки, кредитор мас право пред'явити свої вимоги до поручителя.

Відповідно до положень ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень ч.2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що при укладенні договорів поруки сторони не укладали будь-який графік платежів, натомість п.п. 1.1., 1.2. Договорів поруки сторонами підтверджено, що поручитель відповідає за повернення всієї суми кредиту, термін повернення якого становить - 17 березня 2028 року, якщо згідно умов Основного договору не буде застосовано інший термін виконання такого зобов'язань (інший термін виконання зобов'язань згідно основного договору передбачено розділом 6 порядок дострокового повернення кредиту за вимогою Банку).

Тобто, поручителі відповідають за всю суму кредиту, а не його частину чи виконання частинами, відтак припинення поруки в частині зобов'язань суперечить як суті поруки як способу забезпечення зобов'язань, так і умовам договору поруки.

За кредитним договором ОСОБА_2 надано кредит, встановлено зобов'язання по поверненню кредитних коштів, відсотків та інших платежів, визначених умовами Кредитного договору та встановлено порядок виконання зобов'язання частинами (щомісячно).

Відповідно до положень ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, з огляду на це, спірні відносини передбачають солідарний обов'язок ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за виконання зобов'язань ОСОБА_2 в повному обсязі, враховуючи строк зобов'язання, та передбачають можливість виконання цього зобов'язання частинами.

Відповідно до положень ст.. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Часткове погашення зобов'язання, визначене умовами Кредитного договору шляхом щомісячного погашення не є встановленням окремих зобов'язань, а є визначенням порядку виконання зобов'язання частинами, що повністю відповідає вимогам ст.ст. 529,1050 ЦК України.

Крім цього, положення ст. 559 ІІК України не передбачають можливості часткового припинення поруки. Припинення поруки пов'язується з настанням строку виконання основного зобов'язання, а не після настання строку виконання частинами.

Невиконання свого обов'язку щодо виконання зобов'язання частинами не змінює строк основного зобов'язання, а свідчить про порушення порядку часткового виконання зобов'язань, визначеного умовами Кредитного договору, враховуючи приписи ст. 529 ЦК України, та тягне за собою наслідки, визначені ч.2 ст. 1050 ЦК України.

Строк виконання основного зобов'язанням визначений умовами кредитного договору - не пізніше 17.03.2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору, що підтверджується положеннями п. 1.2.2 Кредитного договору.

Таким чином, перебіг шестимісячного строку для припинення поруки розпочинається з настанням строку виконання основного зобов'язання у повному обсязі - 17.03.2028 р. або у разі застосування кредитором права на дострокове повернення кредитних коштів згідно розділу 6 кредитного договору.

Встановлено, що доказів на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, останній згідно розділ 6 кредитного договору, направив вимогу як боржнику за №30-11/18902 від 11.11.2014 р. так і поручителям за №30-11/18903 від 11.11.2014 р. та за №30-11/18904 від 11.11.2014 р., в яких зокрема було зазначено, що при невиконані цих вимог, а саме погашення простроченого зобов'язання у розмірі 473,60 дол. США - прострочена заборгованість за кредитом та у розмірі 870,88 дол. США - прострочена заборгованість по процентам, на протязі 31 календарного дня з моменту їх отримання. Банк вимагатиме дострокове виконання зобов'язання щодо повернення всієї заборгованості, при цьому у випадку відсутності підтвердження отримання даних вимог. право вимоги на дострокове повернення виникає у кредитора з 41 календарного дня з дати відправлення даної вимоги.

Оскільки дані вимоги залишились без відповідного реагування боржниками, тому Банк скористався своїм правом вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій за невиконання умов договору та 30.01.2015р. пред'явив позов до зазначених боржників - відповідачів у справи.

Таким чином, строк передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України розпочався з моменту спливу 41 календарного дня з дати відправлення даної вимоги боржникам, а саме з 23.12.2014 р.

Враховуючи той факт, що позивач ПАТ «УкрСиббанк» пред'явив позов щодо солідарного стягнення з боржників ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 30.01.2015 р. майже в місячний строк після визнання строку повернення кредиту в повному об'ємі достроково, тому останнім, строку передбаченим ч.4 ст.559 ЦК України пропущено не було.

Зазначена позиція підтверджується постановою Пленуму ВССУ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних відносин», згідно п. 24 якої роз'яснено що, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судове рішення першої інстанції суду не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості, що призвело до неправильного вирішення спору, а тому залишатися в законній силі не може та підлягає скасуванню на підставі п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 24 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІН НОМЕР_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІН НОМЕР_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» (рахунок №0113 в АТ УкрСиббанк», м.Харків МФО 351005, код Банку 09807750) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20.03.2008 року у розмірі 13673,25 доларів США, з яких:

12285,84 доларів США - кредитна заборгованість;

1387,41 доларів США - заборгованість по процентах;

а також пеню в сумі 2874,31 грн., з яких:

1000,16 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту;

1874,15 грн. - пеня за прострочення сплати процентів,

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІН НОМЕР_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІН НОМЕР_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» (рахунок № 0113 в АТ УкрСиббанк», м. Харків МФО 351005, код Банку 09807750) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20.03.2008 року станом на 23.01.2015 року у розмірі 13673,25 доларів США, з яких:

12285,84 доларів США - кредитна заборгованість;

1387,41 доларів США - заборгованість по процентах;

а також пеню в сумі 2874,31 грн., з яких:

1000,16 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту;

1874,15 грн. - пеня за прострочення сплати процентів,

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір в сумі 4011,69 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ Ю.Б.Войтко

/підпис/ І.М.Стадник

З оригіналом вірно.

Суддя: В.М.Медяний