Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №337/1458/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Сидорова М.В.
Провадження № 22-ц/778/4029/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів Бабак А.М.,

ОСОБА_2.

при секретарі Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 13 травня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжя, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок захворювання пов'язаного з виробництвом, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ВАТ«Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжя, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок захворювання пов'язаного з виробництвом.

В позові зазначав, що з 16 травня 1996 р. він працював слюсарем цеху з ремонту металургійного устаткування №4 на ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь». Через вплив небезпечних виробничих чинників він отримав професійне захворювання. Відповідно до медичного висновку клініки професійних захворювань ДУ «Інститут медицини Національної академії медичних наук України» від 28.10.2014р. йому встановлено діагноз професійного захворювання: хронічне обструктивне захворювання легенів ІІ ст., фаза затихаючого загострення; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість помірного III ступ, за кваліфікацією ОСОБА_4Є, ОСОБА_5; початкова катаракта обох очей; супутній: ІХС, дифузний кардіосклероз, СН 1, екстросисталічна аритмія, гіпертонічна хвороба II ст. (інгіопатія сітківки обох очей) ступ. 2, ризик; хронічний гастродуоденіт, фаза ремісії, хронічна вертоброгенна цервікотораколюмбалгія, часткова атрофія зорових нервів, деформуючий артроз плечових, ліктьових та колінних суглобів. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 17.11.2014р. встановлено, що захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах шкідливих виробничих факторів. Причина виникнення: «наявність у повітрі робочої зони слюсаря-ремонтника ВАТ «Запоріжсталь»: ангідриту хромової концентрації 0,008-0,009 мг/м3 (ГДК -0,01 мг/м3); кремнію діоксиду аморфного у концентрації 0,71 мг/мЗ (ГДК - 1,0 мг/мЗ), марганцю в зварювальному аерозолі - 0,25-0,32 мг/мЗ (ГДК - 0,2 мг/м3), заліза оксиду - 13,0-14,9 мг/мЗ (ГДК - 6,0 мг/м3), азоту оксидів у концентрації 4,0-4,5мгСмЗ (ГДКЗ - 5,0 мг/м); вплив шуму рівнем 81,9 -86,9 дБ(А) (ГДУ -80дБА), інфрачервоного випромінювання з рівнем 4482Вт/м2 Вт/м2 (ГДУ -140Вт/м2). Висновком МСЕК від 16.12.2014р. сер. АБ № 0028094 позивачу встановлено 40% стійкої втрати професійної працездатності. Хворобою та втратою професійної працездатності йому заподіяна моральна шкода, тому що він постійно відчуває фізичний біль, вимушений знаходиться під наглядом лікарів та систематично проходити курси амбулаторного та стаціонарного лікування. Крім того порушені його звичайні соціальні зв'язки, він знаходиться в постійній нервовій напруженості, що негативно впливає на психологічний стан. З моменту отримання професійного захворювання у нього погіршився сон, постійно знижений настрій, він відчуває млявість та підвищилась дратівливість. В зв'язку з цим йому необхідно докладати додаткові зусилля для організації свого життя та життя його родини. Його син навчається у школі і він має забезпечувати йому кавчання при вступі до вищого навчального закладу. З підприємства його звільнили у зв'язку з виходом на пенсію. Тобто фактично він залишився сам на сам зі своїми проблемами та пошкодженням здоров'я.

На підставі викладеного просив суд стягнути з ПАТ ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» спричинену йому моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 13 травня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_3 12 000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду змінити, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_7, представника третьої особи ОСОБА_8, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач ОСОБА_3 перебував з ВАТ ЗМК "Запоріжсталь" в трудових відносинах з 16 травня 1996р. Працював слюсарем-ремонтником 4 розряду цеху з ремонту металургійного устаткування №4.

17.11.2014 року позивача звільнено за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

Загальний стаж роботи позивача становить 36 років.

Стаж в умовах впливу шкідливих факторів становить 22 роки 6 місяців, у цеху з ремонту металургійного устаткування №4 ВАТ "Запоріжсталь" - 18 років 6 місяців.

Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії Клініки професійних захворювань ДУ "Інститут медицини НАМН України" №37/1281 від 28.10.2014р. (вих.№3425 від 30.10.2014р.) ОСОБА_3 встановлено професійне захворювання.

Згідно цього медичного висновку обґрунтування діагнозу професійного захворювання ОСОБА_3 зв'язок захворювань з умовами праці встановлений з врахуванням: клініко-діагностичних даних, динамікою захворювань, профмаршрутом, даних санітарно-гігієнічної характеристики умов праці за №18-02-16/598 від 16.06.2014р., виданої Центральним міжрайонним відділом Запорізького міського управління Держсанепідслужби, згідно яких позивач має тривалий стаж роботи в умовах шкідливих виробничих факторів.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13.11.2014 року (за формою П-4), затвердженого начальником Центрального міжрайонного відділу Запорізького міського управління Держсанепідслужби у Запорізькій області, професійне захворювання позивача виникло за обставин тривалого стажу роботи на різних підприємствах (ЗВО "Моторобудівник", Дніпровський електродний завод, мале держпідприємство "Біас", ВАТ "Запоріжсталь") в умовах впливу шкідливих виробничих факторів та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу.

Також в Акті зазначено, що причина виникнення професійного захворювання: наявність у повітрі робочої зони слюсаря-ремонтника ВАТ "Запоріжсталь": ангідриту хромової концентрації 0,008-0,009 мг/м3 (ГДК -0,01 мг/м3); кремнію діоксиду аморфного у концентрації 0,71 мг/м3 (ГДК - 1,0 мг/м3), марганцю в зварювальному аерозолі - 0,25-0,32 мг/м3 (ГДК - 0,2 мг/м3), заліза оксиду - 13,0-14,9 мг/м3 (ГДК - 6,0 мг/м3), азоту оксидів у концентрації 4,0-4,5мгЄм3 (ГДК3 - 5,0 мг/м); вплив шуму рівнем 81,9 -86,9 дБ(А) (ГДУ - 80дБА), інфрачервоного випромінювання з рівнем 4482Вт/м2 Вт/м2 (ГДУ -140Вт/м2) (а.с.15).

Згідно з санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці від 16.06.2014 № 18-02-16/598 під час виконання трудових обов'язків на позивача під час роботи на різних підприємствах впливали шкідливі виробничі фактори, в тому числі з 15.05.1996р. на ВАТ "Запоріжсталь" впливали: ангідрид хромовий, кремнію діоксид аморфного, марганцю в зварювальному аерозолі, заліза оксид, азоту оксид, вплив шуму, інфрачервоного випромінювання (а.с. 13-15).

Відповідно до довідки МСЕК серії АБ №0028094, 16.12.2014р. ОСОБА_3 вперше встановлено втрату 40% професійної працездатності.

У зв'язку з професійним захворюванням ОСОБА_3 неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні з приводу отриманого професійного захворювання, зазнав фізичних страждань.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

При вирішення справи суд правильно застосував норми матеріального права.

Згідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ст. 2 КЗпП України працівники мають право на здорові та безпечні умови праці.

Згідно зі ст. 153 КЗпП України та Закону України "Про охорону праці" на всіх підприємствах, установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником чи уповноваженим ним органом моральної шкоди робітнику, що здійснюється у випадку, якщо порушення законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих стосунків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р. №1-рп/2004 про офіційне тлумачення положення частини 3 ст.34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності", зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в разі стійкої втрати професійної працездатності право на отримання потерпілим страхових виплат, в тому числі і виплати за моральну (немайнову) шкоду, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Зупинення, а надалі скасування права громадян, які потерпіли від професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", не позбавляє права цих громадян на відшкодування моральної шкоди відповідно до статті 237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Згідно п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до ст. 237- 1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Виходячи з наведених норм права суд першої інстанції дійшов належних висновків про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 12000грн., зазначивши про наявність у сукупності наступних підстав: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи апеляційної скарги щодо неповної відповідності рішення суду обставинам справи у тій частині, що суд неповною мірою врахував ступінь моральних страждань, невідворотність змін у житті позивача, необхідність постійного лікування не спростовують висновки рішення.

Вказані апелянтом обставини у їх сукупності та кожна окремо заявлені ним підставами позовних вимог, досліджені та перевірені під час розгляду справи судом першої інстанції, дістали належної правової оцінки, з якою погоджується колегія суддів.

Наведені доводи не надають підстав для висновку про невірність рішення суду, який визначив суму стягнення на відшкодування моральної шкоди з урахуванням вимог закону щодо розумності та справедливості. При цьому розумність і справедливість знайшли відображення у рішенні суду з урахуванням принципу рівності сторін, без надання непередбаченої законом переваги позивачу або відповідачу.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для зміни рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 13 травня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: