АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/6640/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Кривов»яз А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

при секретарі Задорожному А.Г.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником за довіреністю ОСОБА_2, на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 23 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «НФСК «Добробут» про відшкодування матеріальної шкоди,-

УСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ПрАТ «НВСК «Добробут» 15013,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20 вересня 2013 року у ДТП, що сталася з вини відповідача ОСОБА_3, пошкоджено належний позивачу автомобіль «Honda», державний реєстраційний НОМЕР_1. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ «НВСК «Добробут».

Станом на 19 листопада 2014 року вартість робіт необхідних для відновлення автомобіля становить 15013,23 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 23 березня 2015 рок позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ПрАТ «НВСК «Добробут» 15013,23 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в часині позовних вимог до нього.

В апеляційній скарзі посилається на необґрунтованість підстав для солідарної відповідальності страхувальника разом із страховиком перед потерпілою особою, оскільки на підставі договору страховик взяв на себе обов»язок відповідати за спричинену страхувальником шкоду. Зазначає, що вартість матеріального збитку не дорівнює вартості відновлювального ремонту.

Посилається на те, що розмір оціненої позивачем шкоди ґрунтується на розрахунках станції технічного обслуговування, які не можуть бути належним доказом для підтвердження розміру шкоди.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечувала.

Представник ПрАТ «НФСК «Добробут» в судове засідання не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

На підставі ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як установлено судом першої інстанції та убачається з матеріалів справи 20 вересня 2013 року у ДТП, що сталася з вини ОСОБА_3, який керував автомобілем «Suzuki» державний реєстраційний НОМЕР_2, пошкоджено автомобіль «Honda», державний реєстраційний НОМЕР_1.

Відповідно до даних Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Honda» належить позивачу ОСОБА_1

ПостановоюШевченківського районного суду м.Києва від 08 жовтня 2013 року,ОСОБА_3 визнано винним у спричиненні вище зазначеної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ «НФСК «Добробут» згідно полісу № АВ/9901229від 20 жовтня 2012 року.

24 вересня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «НФСК «Добробут» із заявою настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, проте заява була проігнорована ПрАТ «НФСК «Добробут».

Відповідно до складеного ФОП ОСОБА_4 за ініціативою (замовленням) ОСОБА_1 Звіту №144/10/13 про оцінку вартості збиткунанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 28 жовтня 2013 року - вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Honda», державний реєстраційний НОМЕР_1, складає 8343,07 грн. (з урахуванням ПДВ).

Відповіднододаних розрахунку вартості ремонтно-відновлювальниих робіт, складеного 19листопада 2014 року ПрАТ «Дніпро Мотор Інвест», орієнтовна вартістьремонтних робіт автомобіля «Honda», державний реєстраційний НОМЕР_1, становить 15 013,23 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про покладення на відповідачів солідарної відповідальності, суд першої інстанції виходив з того, що страховик повинен нести відповідальність згідно із законом, а страхувальник у зв»язку із недотриманням об»язку повідомити страховика про настання страхового випадку. Окрім того, суд зазначив, що відповідач ОСОБА_3 не надав доказів на підтвердження обставини, що страховик взяв на себе відповідальність відшкодувати шкоду згідно із певним лімітом.

З такими висновками колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

З матеріалів справи (а.с. 52, 53) убачається, що у відповідь на адвокатський запит МТСБУ надано відповідь №7/2-28/35362 від 18 грудня 2014 року щодо страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_3 на момент ДТП, яка мала місце 20 вересня 2013 року з автомобілем позивача.

Так, з єдиної централізованої бази даних МТСБУ надана інформація, що у період з 20 жовтня 2012 року по 19 жовтня 2013 року діяв Поліс серії АВ №9901229, укладений між ПрАТ «НФСК «Добробут» та ОСОБА_3, транспортний засіб - автомобіль «Suzuki» державний реєстраційний НОМЕР_2, ліміт по майну 10000 грн., франшиза 0 грн.

Статтею 33 Закону України від 1 липня 2004 р. № 1961-ІV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено зобов'язання учасника дорожньо-транспортної пригоди повідомити страховика про дорожньо-транспортну пригоду. У разі невиконання цього обов'язку страхувальник позбавляється права на відшкодування шкоди страховиком за його винні дії у порядку, передбаченому ст.1194 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 24 грудня 2010 р. у справі № 6-1цс10).

Оскільки відповідно до статті 3 Закону №1961-ІУ обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров»ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону №1961-ІУ обов»язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов»язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Вказані роз»яснення містяться в п.16 Постанови №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року.

Відповідачем ОСОБА_3 не надано доказів на підтвердження виконання обов»язку письмового надання страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до ст.33 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-ІV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зазначене є підставою для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду безпосередньо на завдавача ОСОБА_3, а висновок суду щодо солідарного стягнення є помилковим, оскільки відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов»язок виникає у випадку, встановленому договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов»язання.

Отже, колегія суддів уважає за можливе на підставі ч.3 ст.303 ЦПК України вийти за межі доводів апеляційної скарги, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є обов»язковою підставою для скасування рішення.

Проте, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в частині невірного визначення судом першої інстанції розміру матеріального збитку, що підлягає відшкодуванню.

Вирішуючи питання про розмір матеріального збитку, суд першої інстанції виходив із данихрозрахунку вартості ремонтно-відновлювальниих робіт, складеного 19листопада 2014 року ПрАТ «Дніпро Мотор Інвест», згідно яких визначено орієнтовнувартість ремонтних робіт автомобіля«Honda», державний реєстраційний НОМЕР_1, в розмірі 15013,23 грн.

Проте, як установлено судом та підтверджено позивачем, на теперішній час автомобіль не відремонтовано.

Разом з тим, відповідно до даних складеного ФОП ОСОБА_4 за ініціативою (замовленням) ОСОБА_1 Звіту №144/10/13 про оцінку вартості збиткунанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 28 жовтня 2013 року - вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Honda», державний реєстраційний НОМЕР_1, складає 8343,07 грн.

З огляду на наведене, з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню на відшкодування матеріальних збитків 8343 грн. 07 коп.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником за довіреністю ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 23 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки в сумі 8347 грн. 07 коп. та 243 грн. 60 коп. на відшкодування витрат, пов»язаних із сплатою судового збору, а всього стягнути 8590 грн. 67 коп.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов