Справа № 303/2893/13-ц
У Х В А Л А

Іменем України

12 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готра Т.Ю.,

суддів : Кожух О.А., Кондора Р.Ю.,

при секретарі : Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 березня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до .ОСОБА_1 про визнання договору недійсним,-

в с т а н о в и л а :

Відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 20 березня 2014 року, яким визнано недійсним договір, укладений 05 квітня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

У скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_3 відмовити.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 21 травня 2014 року рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20 березня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 21 травня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, предметом апеляційного розгляду є апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду закарпатської бласті від 20 березня 2014 року.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали.

Представник позивача ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнала.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому його неявка згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 просив визнати недійсним договір про відсотки, укладений 05 квітня 2012 року між ним і ОСОБА_1, посилаючись на те, що він такий не писав і не підписував.

Визнаючи недійсним спірний договір від 05 квітня 2012 року, суд першої інстанції правильно виходив із того, що такий був укладений без волевиявлення позивача з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що при вирішенні судом спору про визнання договору недійсним із підстав відсутності у сторони волі на його укладення, правове значення має наявність такої волі на момент досягнення сторонами договору згоди в належній формі з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).

Отже, учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми.

Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України.

Верховний Суд України вже висловив свою правову позицію стосовно моменту укладення договору. Так, у Постанові від 18 грудня 2013 року Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України (справа №6-127 цс 13) зазначила, - що своє волевиявлення на укладення договору учасник (сторона) правочину здійснює в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. Таким чином, скріплення підписом письмового документа учасником (сторони) правочину, є елементом щодо укладення договору.

З висновку експерта відділу криміналістичної експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Закарпатській області від 29.01.2014 року №15/569 слідує, що підписи від імені ОСОБА_2 у договорі від 05 квітня 2012 року - виконані не ОСОБА_2 чи іншою особою.

Рукописний текст «С текстом договора ознакомлен и полностью согласен» в останньому рядку договору від 05 квітня 2012 року виконаний ОСОБА_2.

Питання щодо встановлення одночасності виконання рукописного запису в один період чи частинами і в різни час відносяться до компетенції експертів, які проводять технічну та технічно-хімічну експертизи документів. Експерти-почеркознавці вирішують ідентифікаційні та діагностичні завдання щодо дослідження графічних зображень текстів чи підписів і зазначене вище питання виходить за межі компетенції експертів-почеркознавців. Дане дослідження є комплексним і проводиться в інституті судових експертиз Міністерства юстиції України (т.1 а.с.77-79).

Отже, вказаною почеркознавчою експертизою встановлено, що підписи від імені ОСОБА_2 у договорі від 05 квітня 2012 року - виконані не ОСОБА_2 Вказана обставина свідчить про відсутність у позивача волевиявлення на укладення спірного договору.

Наявність у договорі від 05 квітня 2012 року рукописного тексту позивача про те, що «С текстом договора ознакомлен и полностью согласен», також не є доказом укладення договору, оскільки відсутність в договорі такого елементу як підпису позивача, яким скріплюється письмовий документ, свідчить про відсутність у нього волевиявлення на укладення цього договору.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як встановлено судом першої інстанції, спірний договір від 05 квітня 2012 року, укладений від імені позивача, підписаний не ним. Таким чином, спірний договір був укладений без волевиявлення позивача, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недійсність спірного договору на підставі ч.3 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України.

Посилання відповідача ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на те, що доказом укладення спірного договору є сплата позивачем відсотків на протязі 14 місяців, не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи про це не містять беззаперечних доказів, а положення ч.2 ст.205 ЦК України, на які посилається апелянт, не стосується правочинів, які відповідно до п.3 ч.1 ст.208 ЦК України належить вчиняти у письмовій формі.

У відповідності до ч.1 ст.12, ст. 20 ЦК України, ч.1 ст.10, ч.2 ст.11 ЦПК України особа здійснює свої цивільні права і право на захист вільно, на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обстави, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи : розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом (ч.ч 3, 4 ст.10 ЦПК України).

Заперечуючи висновок експерта відділу криміналістичної експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Закарпатській області від 29.01.2014 року №15/569, який міститься в матеріалах справи, та який у відповідача ОСОБА_1 викликає сумніви в його правильності, колегією суддів в порядку, передбаченому ч.4 ст.10 ЦПК України, було розяснено сторонам, що згідно ч.2 ст.150 ЦПК України судом за клопотанням сторін (сторони) може бути призначена повторна експертиза. Однак відповідач ОСОБА_1 від призначення повторної експертизи відмовився. А тому належним доказом у справі є наявна в матеріалах справи судова почеркознавча експертиза, яка була проведена у рамках цієї цивільної справи на підставі ухвали суду.

Стосовно висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 15.08.2015 року №10549/10550/14-32 (т.2 а.с.69-80), згідно якого підписи від імені ОСОБА_2 у договорі про відсотки від 05 квітня 2012 року виконані ОСОБА_2, то такий не є належним доказом по даній цивільній справі, оскільки зазначений висновок підлягає оцінці в рамках кримінальної справи. В даному випадку правове значення має тільки рішення в кримінальній справі, що набрало законної сили, яке може братися до уваги стосовно обставин, які мають значення по даній справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.308 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відповідача відхиленню, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :