АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2686/15Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 та його представників - ОСОБА_7 і ОСОБА_8 і апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 жовтня 2015 року по справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради до ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради звернулось з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію. Зазначило, що станом на 01 лютого 2015 року борг у відповідачів перед КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» за спожиту теплову енергію складає 8 297 грн. 76 коп.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, станом на 01 лютого 2015 року борг з урахуванням індексу інфляції зріс на 736 грн. 86 коп., а 3% річних становить 85 грн. 35 коп.

З таких підстав позивач просив суд стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_10А на користь КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» борг за спожиту теплову енергію в сумі 9 119 грн. 97 коп., в тому числі 736 грн. інфляційних збитків та 85 грн. 35 коп. 3% річних.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради відмовлено.

В апеляційній скарзі КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради просить рішення суду скасувати як постановлене із порушенням норм матеріального та процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 та його представники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 просить рішення суду скасувати як незаконне та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права .

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, судова колегія проходить до висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_6, та його представників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 і задоволення апеляційної скарги КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» по наступних підставах:

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, як були досліджені в судовому засіданні.

Але таким вимогам рішення суду не відповідає.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі не надали суду належних доказів у підтвердження позовних вимог.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Частиною 1 ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ( ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 64 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотання осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати надання оригіналу.

Відповідачі не заявляли суду клопотання про витребування оригіналу письмових доказів, які були долучені до позовної заяви.

В разі виникнення сумнівів в розрахунках, суд зобовязаний був провести розрахунки в рішенні суду.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Субєктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлового-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг ( стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Таким чином, питання оплати житлово-комунальних послуг , у тому числі і щодо належного виконання відповідних зобовязань, житловим законодавством не регулюється.

Натомість, відповідно до частини першої статті 1 ЦК України особисті немайнові та майнові відносини ( цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством.

КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» було заявлено позов про захист свого цивільного права.

Пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

Як вбачається з Преамбули Закону України «Про житлово-комунальні послуги», цей Закон визначає лише основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки.

За визначенням, наданим у ст.. 1 Закону , житлово-комунальні послуги результат господарських діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщенням, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Субєктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг ( ст. 3).

Відповідно до частини першої статті 4 зазначеного Закону законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно з частиною другою статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо субєкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобовязаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.

З огляду на те, що в процесі прийняття спеціального закону Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - зміни до ЦК України Верховною Радою України не розглядалися та не приймалися, стосовно спірних правовідносин норми спеціального закону не можуть конкурувати з нормами основного акту цивільного законодавства.

Разом із тим відповідно до загальних умов виконання зобовязання, установлених статтею 526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобовязань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони ( кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За змістом частини першої статті 901 , частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобовязання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобовязанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобовязанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які складалися між сторонами, є грошовим зобовязанням, в якому , серед інших прав і обовязків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора ( частина перша статті 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобовязань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм , установлених у частині другій статті 625 ЦК України . Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобовязання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 30.10.2013 року № 6-59цс13, від 20.06.2012 року № 6-68цс12.

Разом із тим відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач по справі заявляв таке клопотання до винесення рішення.

Із матеріалів справи випливає, що позивач предявив позов про стягнення боргу в сумі 8 297 грн. 76 коп. за період з 2005 року по 01 березня 2015 року.

Але підлягає до стягнення заборгованість яка виникла з 01 лютого 2012 року по 01 березня 2015 року, яка відповідно до наданого розрахунку складає 3 514 грн. 54 коп. Крім того, підлягає до стягнення інфляційні нарахування в сумі 736 грн. 86 коп. і 3% річних в сумі 85 грн. 35 коп.

Розрахунок, наданий позивачем відповідає нормам законодавства, тарифам, установлених в законному порядку. В наданому розрахунку враховано пільги як відповідача, так і членів його сімї.

Поскільки відповідачі є співвласниками квартири, то вони в солідарному порядку повинні сплатити борг за надану теплову енергію. Тимчасова відсутність співвласника квартири не звільняє його від оплати послуг.

Всього підлягає до стягнення 4 336 грн. 75 коп.

Що стосується апеляційної скарги відповідача та його представників, то апеляційна скарга не підлягає до задоволення по вищевикладених підставах.

Керуючись ст.ст.307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та його представників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 відхилити.

Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» задоволити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 жовтня 2015 року скасувати.

Стягнути із ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» 4 336 грн. 75 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення , але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :