АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/3027/14-ц 22-ц/774/2152/К/15
Справа № 211/3027/14-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/2152/К/15 інстанції - Сарат Н.О.
Категорія 48 (4) Доповідач - Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Ляховської І.Є., Митрофанової Л.В.,

при секретарі - Голуб О.О.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю майна набутого під час фактичних шлюбних відносин та про його розподіл, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю майна набутого під час фактичних шлюбних відносин та про його розподіл. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з грудня 2012 року по 16.03.2013 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. 16.03.2013 року між ними шлюб було зареєстровано. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилась донька ОСОБА_6.

Під час спільного проживання, за 2 дні до весілля 14.03.2013 року ними був придбаний на ім'я ОСОБА_4 автомобіль марки ВАЗ 217030, НОМЕР_1, 2007 року випуску, який вони придбали у колишнього чоловіка позивача - ОСОБА_7 Даний автомобіль був спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_7, який був придбаний під час шлюбу у кредит, де ОСОБА_2 була поручителем. Саме тому ОСОБА_7 було сплачено половину вартості автомобіля, з урахуванням 1/2 частки власності на даний автомобіль позивача.

На даний час стосунки між ними не склалися і ОСОБА_4 вивіз усі речі на спірному автомобілі.

Під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просила суд встановити факт спільного проживання її та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу з грудня 2012 року по 16.03.2013 року, визнати спільною сумісною власністю майно набуте під час фактичних шлюбних відносин, а саме автомобіль ВАЗ 217030, НОМЕР_1, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_2, розділити спільне сумісне майно та визнати за ОСОБА_4 право власності на автомобіль ВАЗ 217030, НОМЕР_1, стягнувши з відповідача на її користь вартість 1/2 частини даного автомобіля, а саме 42597 грн., а також стягнути з відповідача на її користь судовий збір в розмірі 615 грн. 40 коп. та 500 грн. за проведення експертного дослідження.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені, встановлено факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з грудня 2012 року по 16.03.2013 року, тобто до офіційної реєстрації шлюбу, визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 майно набуте під час фактичних шлюбних відносин: автомобіль ВАЗ 217030, НОМЕР_1, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_2 та розподілено його наступним чином: визнано за ОСОБА_4 право власності на автомобіль ВАЗ 217030 НОМЕР_1, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_2 та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 вартість 1/2 частини автомобіля, а саме 42 597 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір 615,40 грн. та 500 грн. за проведення експертного дослідження, щодо визначення вартості спірного майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд неправомірно задовольнив позовні вимоги, безпідставно встановив факт спільного проживання у період з грудня 2012 року до 16.03.2013 року не звернувши увагу на акт з місця проживання, який підтверджує проживання його у батьків включно по січень 2013 року, а також дійшов помилкового висновку про визнання автомобіля спільною власністю, порушивши приписи п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», не з'ясувавши при цьому джерело і час придбання майна.

В своїх запереченнях позивач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.03.2013 року. Згідно акту від 22.05.2014 року позивач та відповідач проживали разом з грудня 2012 року. Допитані у судовому засіданні відповідач, свідки підтвердили також спільне проживання сторін до реєстрації шлюбу, однак різнилися пояснення щодо періоду з якого почали проживати.

13.03.2013 року було зареєстровано за ОСОБА_4 автомобіль ВАЗ 217030, державний номер НОМЕР_1, який було придбано у ОСОБА_7

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що під час розгляду справи фат спільного проживання позивача та відповідача без шлюбу в період з грудня 2012 року по 16 березня 2013 року знайшов своє підтвердження, отже придбаний у цей період автомобіль є спільною сумісною власністю сторін, та дійшов висновку, що оскільки домовленості про добровільний поділ автомобіля між сторонами не досягнуто поділ може бути здійснено за рішенням суду у спосіб зазначений позивачем.

Колегія суддів не може в повному обсязі погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 36 Сімейного Кодексу України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Статтею 74 Сімейного Кодексу України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

З аналізу норм вказаної статті виплаває, що вони поширюються на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 Сімейного Кодексу України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Згідно роз'яснень наданих у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 Сімейного Кодексу України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Враховуючи пояснення свідків та народження у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 доньки ОСОБА_6 суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підтвердження факту спільного проживання позивача та відповідача без шлюбу в період з грудня 2012 року по 16 березня 2013 року та вірно встановив, що придбаний у цей період, а саме 13 березня 2013 року автомобіль ВАЗ 217030, державний номер НОМЕР_1 є спільною сумісною власністю сторін і доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують.

Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктом 3 частини 1 та частиною 7 статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов'язком. При цьому, відповідно до вимог ч.4 ст. 60 ЦПК України, судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно ст.360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Згідно ч.2 ст.364 ЦК України, якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник , який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Як убачається з матеріалів справи, сторони дійсно не досягли згоди щодо поділу спірного автомобіля, однак здійснюючи поділ у спосіб зазначений позивачем, а саме визнаючи за ОСОБА_4 право власності на автомобіль та стягуючи на користь ОСОБА_2 1/2 частини його вартості в сумі 42597,00 грн., суд першої інстанції не врахував, що згідно довідки-рахунку від 13.03.2013 року спірний автомобіль було придбано ОСОБА_4 за 38208,00 грн., відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи ринкова вартість транспортного засобу на 21.11.2014 року становила 85195,20 грн., але не було встановлено дійсну вартість спірного транспортного засобу на день розгляду справи, тобто на серпень 2015 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду в частині розподілу спільного майна та визнання за ОСОБА_4 права власності на автомобіль ВАЗ 217030 НОМЕР_1, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_2 і стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1/2 частини вартості автомобіля, а саме 42597 грн. підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 права власності по 1/2 часткі за кожним на автомобіль ВАЗ 217030 НОМЕР_1, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_2. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 313, 314 -316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 серпня 2015 року в частині розподілу спільного майна та визнання за ОСОБА_4 права власності на автомобіль ВАЗ 217030 НОМЕР_1, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_2 і стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1/2 частини вартості автомобіля, а саме 42 597 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 часткі за кожним на автомобіль ВАЗ 217030 НОМЕР_1, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_2.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : Г.О.Савіна

Судді: І.Є.Ляховська

Л.В.Митрофанова