АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ а/п 22-ц/796/1142/15 Головуючий у 1 інстанції: Парамонов М.Л.
Доповідач: Нежура В.А.
У Х В А Л А

Іменем України

14 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В., Усика Г.І.

при секретарі : Троц В.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Укржитлосервіс" про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення суми та відшкодування моральної шкоди та зустрічним позовом Державного підприємства "Укржитлосервіс" до ОСОБА_1, третя особа: Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про стягнення суми заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И Л А

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП "Укржитлосервіс" про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення суми та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Зустрічний позовом ДП "Укржитлосервіс" до ОСОБА_1, третя особа: Управління соцзахисту населення Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про стягнення суми заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП "Укржитлосервіс"5 522,33 грн., 3% річних та інфляційну складову боргу - 778,35 грн., судові витрати - 243,60 грн., а всього - 6 544,28 грн.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог з урахуванням доповнень, а саме: здійснити перерахунок грошової суми за комунальні послуги в сторону її зменшення за весь період до моменту набрання законної сили судовим рішенням у справі із застосуванням 50% пільги в повному обсязі відповідно до вимог Закону та за тарифами до 20 числа; стягнути з ДП "Укржитлосервіс" на користь позивача 4004, 79 грн. переплати за комунальні платежі, 50 000 грн. моральної шкоди, заборонити відповідачу нараховувати вартість послуг за тарифами "після 20 числа" за відсутності судового рішення про наявності заборгованості позивача перед ДП "Укржитлодсервіс", посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, таким, що винесено з порушенням норм матеріального ат процесуального права.

Висновки суду суперечать чинним положенням Закону України "Про міліцію", Прикінцевим положенням Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", а також рішенню Конституційного суду України від 22 травня 2008 року " 10-рп/2008.

В суді апеляційної інстанції апелянт і його представник підтримали подану скаргу, із викладених в ній підстав, представник ДП "Укржитлосервіс" проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування).

Статтями 526, 623 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Згідно статей 20, 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" - розмір плати за житлово-комунальні послуги, за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій розраховується і встановлюється виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_2 є співвласниками в рівних долях квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира є чотирьохкімнатною, житловою площею 64,20 кв. м, загальною площею 115,80 кв. м (т. 1 а.с. 13, 126, 144, 145).

В квартирі зареєстровані три особи - позивач, його дружина та їхній син ОСОБА_3 (т. 1 а.с.144).

Позивач має соціальний статус ветерана праці, міліціонера на пенсії та інваліда II групи загального захворювання (т. 1, а.с. 17-18, 183).

25.11.2003 р. між ДП "Укржитлосервіс" та ОСОБА_1 було укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, за умовами якого (п. 2.2.3) "співвласник" зобов'язаний вносити плату за обслуговування будинку та прибудинкової території, комунальні та інші послуги не пізніше останнього дня поточного місяця; будинок по АДРЕСА_1 знаходиться на балансі та утриманні ДП "Укржитлосервіс" (а.с. 14-16).

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не заперечуються сторонами.

При визначенні розміру оплати за надані житлово-комунальні послуги ДП "Укржитлосервіс" виходило з того, що ОСОБА_1 разом з дружиною отримує 50% знижку на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до ст. 22 Закону України "Про міліцію"; Постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.1996 р. № 879 "Про встановлення норм користування житлово-комунальними послугами громадян, які мають пільги щодо їх оплати", якими встановлено норми користування цими послугами, в межах яких надаються передбачені чинним законодавством пільги на оплату житлово-комунальних послуг; при цьому зазначена постанова Кабінету Міністрів України не передбачає виключень, і тому визначені нею норми споживання поширюються в тому числі на осіб, які мають право на пільги відповідно до Закону України "Про міліцію" ,(а.с.20, 108-109, 183).

Не погоджуючись з таким трактуванням норми ст. 22 Закону України «Про міліцію», ОСОБА_1 в квітні 2014 року звернувся в суд із позовом до ДП "Укржитлосервіс" про стягнення з ДП "Укржитлосервіс" 4 004,79 грн. переплати за житлово-комунальні послуги станом на квітень 2014 року, відшкодування 50 000,00 грн. моральної шкоди; зобов'язання ДП "Укржитлосервіс" здійснити перерахунок йому плату за комунальні послуги в бік її зменшення за весь період до моменту набрання законної сили судовим рішенням у справі із застосуванням 50% пільги в повному обсязі відповідно до вимог чинного законодавства та за тарифами до 20 числа; заборону ДП "Укржитлосервіс" нараховувати вартість послуг за тарифами "після 20 числа" за відсутності судового рішення (наказу) про наявність заборгованості у позивача, посилаючись на те, що він що має пільгу - 50% знижку по оплаті жилої площі та комунальних послуг згідно ст. 22 Закону України "Про міліцію" і регулярно та відповідно до вимог чинного законодавства сплачує спожиті житлово-комунальні послуги, а ДП "Укржитлосервіс" з 2008 року незаконно надає йому рахунки для оплати на підставі підвищених тарифів - у розмірах не передбачених чинним законодавством, у зв'язку з чим він неодноразово звертався до відповідача та інших правоохоронних і контролюючих органів, але всі звернення залишилися без реагування.

ДП "Укржитлосервіс" в свою чергу не визнало пред*явлені вимоги, звернулося до ОСОБА_1 із зустрічним позовом про стягнення суми заборгованості за житлово-комунальні послуги, посилаючись на те, що у зв'язку з неповною оплатою рахунків за надані житлово-комунальні послуги ОСОБА_1, він має заборгованість перед ДП "Укржитлосервіс" за період з 01.06.2008 р. по 30.04.2014 р., яка становить суму 5 522,33 грн., а з урахуванням індексу інфляції та 3% річних сума боргу складає загалом 6 621,64 грн.

Оскільки ОСОБА_1, не зважаючи на роз'яснення підприємства продовжує сплачувати за спожиті послуги у меншому розмірі ніж зазначений у рахунках (повідомленні) за житлово-комунальні послуги, що в свою чергу обумовлює застосування тарифів "після 20 числа", тому просить суд в задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити та стягнути з нього на користь ДП "Укржитлосервіс" суму заборгованості у розмірі 5 522,33 грн., 3% річних та інфляційну складову боргу в сумі 1099,31 грн. та понесені судові витрати.

ОСОБА_1 та його представник не заперечували в ході розгляду справи факт оплати рахунків ДП "Укржитлосервіс" у менших розмірах (сумах) за весь розрахунковий період, підтвердивши тим самим, що в своїх розрахунках ОСОБА_1 не враховував встановлені чинним законодавством норми користування житлово-комунальними послугами, в межах яких надаються пільги на оплату житлово-комунальних послуг.

Згідно статей 360, 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї та інших осіб; співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Згідно ч. 3 ст. 156 ЖК України члени сім"ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири); повнолітні члени сім"ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Із наданого ДП "Укржитлосервіс" розрахунку вбачається, що по належній ОСОБА_1 квартирі обліковується заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги, а також витратам за обслуговування будинку та прибудинкової території за період з 01.06.2008 р. по 30.04.2014 р. у загальному розмірі 5 522,33 грн. (т. 1 а.с. 148-149, 192-194).

За таких обставин суд дійшов до обґрунтованого висновку про наявність у ОСОБА_1 заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, і витрати за обслуговування будинку та прибудинкової території за період з 01.06.2008 р. по 30.04.2014 р. загалом в розмірі 5 522,33 грн., задовольнивши вимоги за зустрічним позовом в цій частині. Заяви про застосування судом позовної давності ОСОБА_1 не заявлено (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Суд також правильно частково задовольнив вимоги ДП "Укржитлосервіс" щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних в сумі 778,35 грн., з тих підстав, що у відповідності до вимог Закону України "Про внесення зміни до статті 2 Закону України "Про тимчасову заборону стягнення з громадян України пені за несвоєчасне внесення плати за житлово - комунальні послуги", нарахування та стягнення пені (штрафних санкцій) за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги здійснюються на суму заборгованості, яка утворилася з 01.01.2011 року.

Як вбачається з наданого ДП "Укржитлосервіс" розрахунку, розмір 3% річних та інфляційна складова боргу (5522,33 грн.) за період з 01.01.2011 р. по 30.04.2014 р. становить (327,20 + 451,15) = 778,35 грн., В задоволенні решти вимог за зустрічним позовом суд відмовив (а.с.148-149).

Задовольнивши частково вимоги за зустрічним позовом, суд обгрунтовано відмовив в повному обсязі у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 як недоведеного в судовому засіданні належними доказами.

Колегія судів погоджується із такими висновками суду, які відповідають встановленим обставинам у справі, а також нормам .матеріального і процесуального права.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходила із того, що згідно ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною четвертою статті 22 Закону України "Про міліцію" (у редакції від 20 грудня 1990 року) працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом (частина шоста статті 22 Закону України "Про міліцію" у редакції від 20 грудня 1990 року).

Норми споживання житлово-комунальних послуг, у межах яких надаються пільги на їх оплату, установлені постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1996 року № 879 "Про встановлення норм користування житлово-комунальними послугами громадянами, які мають пільги щодо їх оплати" (зі змінами) (далі - Постанова № 879).

На підставі підпунктів "а" і "в" підпункту 1 пункту 68 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 107-VI) у статтю 22 Закону України "Про міліцію" внесено зміни: частину четверту доповнено словами "в межах норм, встановлених законодавством", а частину шосту доповнено словами "якщо середньомісячний сукупний доход сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України".

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) ці зміни визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Ухвалюючи це рішення, Конституційний Суд України, ґрунтуючись на правових позиціях Суду, висловлених ним у Рішенні від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян), звернув увагу Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України на необхідність додержання законів при підготовці, прийнятті та введенні в дію Закону України «Про Державний бюджет України», яким повинні регулюватися лише правовідносини зі встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні відносини, а тому Закон України «Про Державний бюджет України» не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України. У зв'язку із цим Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що «зупинення Законом про Державний бюджет України дій інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачених законами України, не відповідає статтям 1, 3, частині другій статті 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України» (абзац другий пункту 5.3 Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10 - рп/2008).

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що законом про Державний бюджет України не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя в законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини та громадянина.

У разі необхідності зупинення дій законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватись інші закони.

Згідно із частиною другою статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином правовідносини сторін, які виникли з приводу забезпечення державою соціального захисту працівника міліції у вигляді надання йому 50-процентної знижки з оплати житлово-комунальних послуг у спірний період регулювалися нормою частини четвертої статті 22 Закону України «Про міліцію» у редакції від 20 грудня 1990 року, яка не містить положень про обсяги чи розміри пільгового споживання електричної енергії.

Разом із тим поряд із нормою частини четвертої статті 22 Закону України «Про міліцію» відповідно до норм статей 4, 5, 10 ЦК України, статей 2, 8 ЦПК України на правовідносини сторін поширювалась дія як статей 8, 46 Конституції України, так і інших актів цивільного законодавства України та міжнародних договорів, застосування яких повинно здійснюватись із дотриманням принципу верховенства права та загальних засад, зокрема засад справедливості, добросовісності й розумності.

Так, у статті 46 Конституції України передбачено право громадянина на соціальний захист, якому кореспондується обов'язок держави щодо його фактичного забезпечення, зокрема, за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законодавчим актом, який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, є Закон № 2017-III.

Цим Законом визначено, що державні соціальні гарантії - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій та нормативи витрат (фінансування) - показники поточних і капітальних витрат з бюджетів усіх рівнів на забезпечення задоволення потреб на рівні, не нижчому від державних соціальних стандартів і нормативів (стаття 1 Закону № 2017-III).

Статтею 9 цього Закону передбачено, зокрема, встановлення державою нормативів користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги.

Соціальні норми і нормативи - це показники необхідного споживання продуктів харчування, непродовольчих товарів і послуг та забезпечення освітніми, медичними, житлово-комунальними, соціально-культурними послугами (абзац п'ятий статті 1 Закону № 2017-III).

Згідно зі статтею 5 цього Закону державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України.

Закон № 2017-III визначає, що нормативи споживання - це розміри споживання в натуральному виразі за певний проміжок часу (за рік, за місяць, за день) продуктів харчування, непродовольчих товарів поточного споживання та деяких видів послуг (абзац другий частини першої статті 4 Закону № 2017-III).

На підставі нормативів споживання визначають нормативи фінансового забезпечення державних соціальних гарантій та здійснюється їх фінансування (стаття 21 Закону № 2017-III, стаття 102 Бюджетного кодексу України, Постанова № 256).

Відповідно до статті 95 Конституції України бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами; виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків; держава прагне до збалансованості бюджету України.

Метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій (Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп 2007 у справі про соціальні гарантії).

Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня, а за особливих обставин - на інший період (стаття 96 Конституції України).

У Рішенні від 27 листопада 2008 року № 26-рп/2008 Конституційний Суд України вказав, що положення частини третьої статті 95 Конституції України щодо прагнення держави до збалансованості бюджету України у системному зв'язку з положеннями частини другої цієї статті, статті 46 Конституції України треба розуміти як намагання держави при визначенні законом про Державний бюджет України доходів і видатків та прийнятті законів, інших нормативно-правових актів, які можуть вплинути на доходну та видаткову частини бюджету, дотримуватися рівномірного співвідношення між ними.

З огляду на зазначене Конституцій Суд України в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 визнав принцип збалансованості бюджету як один із визначальних поряд з принципами справедливості та пропорційності (розмірності) у діяльності органів державної влади, зокрема, в процесі підготовки, прийняття та виконання державного бюджету на поточний рік.

Пунктом 11 частини першої статті 40 Бюджетного кодексу України встановлено, що предметом регулювання закону про Державний бюджет України є додаткові положення, що регламентують процес виконання бюджету.

Як убачається, щорічними законами України про Державний бюджет України на 2009, 2010, 2011 роки передбачалося, зокрема, забезпечення пільг на оплату електричної енергії працівникам міліції та ветеранам органів внутрішніх справ за рахунок субвенції (міжбюджетні трансферти для використання на певну мету в порядку, визначеному органом, який прийняв рішення про надання субвенції) з державного бюджету місцевим бюджетам; перерахування субвенції з державного бюджету здійснюється в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України за рахунок відповідних надходжень до бюджету.

Законами про Державний бюджет України на 2012 - 2013 роки передбачено, що норми й положення статті 22 Закону України «Про міліцію» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на відповідний рік.

Отже, Верховна Рада України, ухваливши ці закони та визначивши Кабінет Міністрів України державним органом, який повинен забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, надала право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявних фінансових можливостей бюджету, що за висновком Конституційного Суду України, викладеному в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, узгоджується з функціями Уряду, визначеними у статті 116 Конституції України.

Таким чином, розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави та повинні надаватися в порядку й розмірах, передбачених відповідними нормативними актами - законами України «Про Державний бюджет» і постановами Кабінету Міністрів України № 256, № 879.

На залежність розмірів соціальних виплат і соціальних послуг від фінансових можливостей держави вказав Конституційний Суд України й у своїх рішеннях від 19 червня 2001 року № 9-рп/2001 та від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008.

Аналогічні положення відображені у статті 22 Загальної декларації прав людини, згідно з якою кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави; а також у Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, який встановлює загальний обов'язок держав забезпечувати здійснення цих прав у максимальних межах наявних ресурсів (стаття 2).

У рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» Європейський Суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Європейського суду з прав людини » від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії).

Відтак, як зазначив Конституційний Суд України в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційності (розмірності) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державною, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства.

Отже, системний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про правомірність дій ДП "Укржитлосервіс" при наданні ОСОБА_1 соціальної пільги за спожиті житлово-комунальні послуги, передбаченої статтею 22 Закону України "Про міліцію" (Дана правова позиція викладена в постанові ВСУ від 15.01.2014 р. № 6-153цс13).

Інші доводи апеляційної скарги на законність оскаржуваного рішення не впливають і до уваги колегією суддів не приймаються.

Таким чином, рішення є законним і обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: