Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Іваненко Ю.Г., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнати об'єктами спільної сумісної власності подружжя майно, а саме: мобільний телефон Nokia N 73, ліжко-софу, шафу-купе, електропраску Phillips, сигналізацію, телевізор «Самсунг», телевізор «Тошиба», порохотяг «Самсунг», комод дубовий, м'який куток, мікрохвильова піч «Матсуї», комплект кухонних меблів з м'яким кутком, ортопедичне шкіряне крісло, письмовий стіл, сателітарний комплекс, ДВД програвач «Філіпс», ліжко-софа, ортопедичний матрац, холодильник «Електролюкс», пральна машинка 2001року випуску, електрокосарка, стабілізатор напруги.

У решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат

Зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного Львівської області від 16 червня 2015 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторін щодо поділу спільного майна подружжя (меблів, предметів домашнього вжитку та побутової техніки) скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково.

Виділено у власність ОСОБА_2: ліжко-софу, шафу-купе, меблеву стінку, порохотяг «Самсунг», комод дубовий, м'який куток, мікрохвильову піч «Матсуї», комплект кухонних меблів, ортопедичне шкіряне крісло, письмовий стіл, ортопедичний матрац, холодильник «Електролюкс», пральну машинку 2001 року випуску, стабілізатор напруги.

Виділено у власність ОСОБА_3: мобільний телефон Nokia № 73, електропраску Phillips, телевізор "Самсунг", плазмовий телевізор Toshiba, сателітарний комплекс, програвач Phillips , електрокосарку.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судом першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, обґрунтовано відмовлено у визнанні спільним майном подружжя квартири АДРЕСА_1, яка була приватизована ОСОБА_3 відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду та згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України не може бути віднесена до об'єктів спільної сумісної власності подружжя;

Також відмовлено у визнанні спільним майном подружжя частини квартири АДРЕСА_2, яка набута разом з підвалом у власність в порядку приватизації ОСОБА_2 та ОСОБА_6, частка якої після смерті останньої була успадкована ОСОБА_4, третьою особою у справі. При цьому суди правомірно відмовили у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 щодо визнання за ним права власності на 1/4 об'єктів реконструкції цієї квартири, як на новостворене майно, оскільки таке у встановленому законом порядку зареєстровано не було.

Суди попередніх інстанцій відмовляючи у визнанні спільним майном подружжя автомобіль Daewoo-Lanos та автомобіль Shkoda - Octavia A5 Elegance, вартість яких позивач ОСОБА_2 просить поділити, виходили з того, що дані автомобілі правомірно відчужені відповідачем ОСОБА_3 і фактично у них не знаходяться.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, обґрунтовано відмовив у поділі між сторонами грошових коштів на банківських рахунках відповідача ОСОБА_3, оскільки матеріалами справи встановлено, що на час розгляду справи будь-яких коштів на депозитних рахунках у вказаних банківських установах не було, а зняті в період шлюбу кошти, за ствердженням відповідача, були витрачені на потреби сім`ї, що позивачем не спростовано.

Судом першої інстанції вірно віднесено до об'єктів спільної сумісної власності подружжя, яке підлягає поділу між сторонами, а судом апеляційної інстанції поділено: ліжко-софу, шафу-купе, меблеву стінку, комплект кухонних меблів, ортопедичне шкіряне крісло, ортопедичний матрац, холодильник «Електролюкс», пральну машинку 2001 року випуску, мобільний телефон Nokia № 73 , електропраску Phillips , телевізор «Самсунг», плазмовий телевізор Toshiba , комод дубовий, м'який куток, письмовий стіл, сателітарний комплекс, ДВД програвач Phillips, електрокосарку, порохотяг «Самсунг», мікрохвильову піч «Матсуї», стабілізатор напруги.

Враховуючи, що сторони не надали доказів на підтвердження дійсної вартості спірного майна на час розгляду справи, а також те, що позивач ОСОБА_2 та неповнолітня дочка сторін ОСОБА_7 фактично проживають спільно в квартирі АДРЕСА_1, де знаходиться більшість вказаного вище майна, а також те, що неповнолітня ОСОБА_7, яка залишилась проживати з матір'ю, потребує додаткових витрат на її утримання, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відступив від засад рівності часток сторін.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано не включили до загального обсягу спільно нажитого майна, що підлягає поділу інші предмети хатнього вжитку, електропобутові товари та фотоприлади, на які вказують сторони в своїх позовних заявах, як на спільно нажите майно, яке підлягає поділу, виходячи з того, що ними не надано об'єктивних доказів щодо придбання та існування цього майна на час розгляду справи, його приховування або знищення однією із сторін чи його відчуження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Обставини, на які посилається особа, яка подала скаргу, не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про поділ майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2015 року відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ Ю.Г. Іваненко