Номер провадження: 22-ц/785/309/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді : - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3,

- ОСОБА_4

при секретарі Желєзнові В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_3 цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Держави Україна в особі: Генеральної прокуратури України, Державної казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої за час перебування під слідством, за апеляційними скаргами ОСОБА_5, представника Державної казначейської служби України ОСОБА_6, представника Генеральної прокуратури ОСОБА_7 на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 18 серпня 2014 року, -

встановила:

28.03.2014 року позивач ОСОБА_5 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом, який уточнив 22.05.2014 року (а.с.45), та остаточно просив суд стягнути на його користь з Держави Україна в особі Генеральної прокуратури України, Державної казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ України відшкодування матеріальної шкоди в сумі 22 140 грн. а також відшкодування моральної шкоди в розмірі 2867,50 грн. , завданої йому за час перебування під слідством.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та пояснили, що 19.06.2013 року СВ Кілійського ГУ МВС України в Одеській області було розпочато кримінальне провадження відносно позивача за фактом відкритого викрадення врожаю зернових культур на полі, яке знаходиться на території Кілійського району Одеської області, який належав ТОВ «Блакитна Нива 2005» з кваліфікацію за ст. 186 ч.5 КК України.

03.07.2013 року його було затримано особисто прокурором Кілійського району Жолобчуком О.Л. за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.5 КК України, а тільки 04.07.2013 року слідчим СВ Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_8 за погодженням з прокурором Кілійського району Жолобчуком О.Л. йому було повідомлено про підозру у вчиненні зазначеного злочину.

За результатами досудового розслідування не було встановлено достатніх доказів для доведення його обвинувачення в суді і була вичерпана можливість їх отримання.

Постановою прокуратури м. Одеси від 04.09.2013 року кримінальне провадження відносно позивача на підставі ст. 284 ч. 1 п. 3 КПК України було закрито. Також постановою прокуратури м. Одеси від 23.09.2013 року кримінальне провадження було закрито на підставі ст. 284 ч. І п. 2 КПК України.

Сторона позивача зазначала, що незаконним повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, позивачу заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню відповідно п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (Закону).

Оскільки кримінальне провадження відносно позивача закрито за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення обвинувачення особи у суді і можливість їх отримання вичерпана, у позивача виникло право на відшкодування шкоди.

Позивач зазначав, що кримінальним переслідуванням йому спричинені моральні та фізичні страждання, принижені його честь та гідність, підірвана професійна репутація та здоров'я, був порушений нормальний спосіб життя.

Відповідно до положень ст. 13 Закону сторона позивача визначила розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 2 867,50 грн. (виходячи з тривалості перебування під слідством протягом 2,5 місяців та встановленої на той час мінімальної заробітної плати 1147,00 грн. (1147грн. х 2,5 міс. = 2 867,50 грн.)

На підставі п.5 ст. З Закону просили стягнути відшкодування витрат позивача на отримання правової допомоги, які полягали в оплаті послуг адвоката, який надавав правову допомогу здійснюючи захист позивача в кримінальному провадженні на підставі договору від 03.07.2013 року, яким вартість послуг адвоката сторонами визначена в розмірі 8 тисяч грн. за місяць робіт , а в цілому 21 300 грн. Крім того, за час досудового розслідування позивач разом з адвокатом кілька разів виїжджали до слідчого в м. Одесу , на що позивачем було витрачено 840 грн. на проїзд з міста Кілія до м. Одеса.

Представник відповідача - Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_5 не визнав в повному обсязі та пояснив, що постановою заступника прокурора м. Одеси від 24 березня 2014 року скасована постанова прокурора м. Одеси ОСОБА_10

віід 23.09.2013 року про закриття кримінального провадження від 19.06.2013 року. Тому на цей час досудове розслідування триває а під час його можливе встановлення нових доказів, на підставі яких ОСОБА_5 знову може бути повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. В звязку з чим вважав, що проведення розслідування та відсутність остаточного рішення у вказаному кримінальному провадженні виключає можливість відшкодування позивачу зазначеної у позові шкоди.

Представник відповідача Державної казначейської служби України, позов не визнав та судовому засіданні пояснив, що вимоги позивача є безпідставними. Вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди також не підлягають задоволенню в зв'язку з ненаданням стороною позивача належних доказів понесених витрат, які підлягають відшкодуванню.

Представник відповідача - МВС України в судове засіданні не прибув, надав заперечення на позов з клопотанням розглядати справу за його відсутності. Проти позову заперечував з і підстав, що МВС України не є належним відповідачем, а належним відповідачем є Державна казначейська служба, яка є головним розпорядником коштів Державного бюджету України, з рахунків якого і здійснюється виплата відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». Зазначав також, що позивач дотримався порядку, передбаченого ст. 12 Закону та «чомусь» звернувся до Кілійського районного суду для визначення та стягнення матеріальної шкоди, а не до органу, що проводив досудове слідство та приймав рішення закриття справи, розмір відшкодування шкоди, що є підставою для відмови у позові, (а.с. 41, 64)

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 18 серпня 2014 року позов задоволений частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_5, у відшкодування моральної шкоди в сумі 2 867,50 грн. а також відшкодування матеріальної шкоди в сумі 840 грн., а всього 3707,50 грн. Інші позовні вимоги залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі, поданій ОСОБА_5, ставиться питання про зміну рішення суду збільшити розмір стягнення на його користь витрат на правову допомогу до 22 140 грн..

В апеляційних скаргах, поданих представником Державної казначейської служби України ОСОБА_6 та представником Генеральної прокуратури ОСОБА_7, ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 липня 2013 року слідчим СВ Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області за погодженням з прокурором Кілійського району Одеської області, в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000914 від 19.06.2013 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ст. 186 ч.5 КК України. (а.с. 6)

Постановою прокурора прокуратури м. Одеси від 04 вересня 2013 року на підставі п. З ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження № 0000914, відомості про яке внесено до ЄРДР 19.06.2013 року з кваліфікацією за ч. 5 ст. 186 КК України закрито в зв'язку з тим, що невстановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_5 в суді і вичерпана можливість їх отримання.(а.с.9)

Постановою прокурора прокуратури м. Одеси від 23 вересня 2013 року на підставі ст. 36, 110, ч. 1 п. 2 ст. 184 КПК України кримінальне провадження № 0000914 відомості про яке внесено до ЄРДР 19.06.2013 року з кваліфікацією за ч. 5 ст. 186 КК України закрито.

В мотивувальній частині Постанови прокурор зазначив, що в ходу досудового розслідування об'єктивних даних, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України не здобуто, в зв'язку з чим провадження підлягає закриттю. (а.с. 15-20)

23 липня 2014 року, під час розгляду справи, позивач звернувся до прокурора прокуратури м. Одеси із заявою про відшкодування матеріальної шкоди відповідно до закону України «Про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, суду» (а.с. 98-100)

З відповіді заступника прокурора м. Одеси вих. № 1542-13 від 08.08.2014 року наданої ОСОБА_5 вбачачається, що в ході розслідування кримінального провадження 04.07.2013 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 186 КК України.

Враховуючи що в ході досудового слідства не встановлено достатні докази для доведення винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримання, прокуратурою міста ОСОБА_7 прийнято рішення про закриття кримінального провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Відшкодування шкоди, при вказаних обставинах, регулюються Законом України "Про порядок відшкодування шкоди незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", відповідно до положень якого така шкода відшкодовується у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 2) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у п. 2 ч. 1 цієї статті; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 4 зазначеного Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральні втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р., під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми та при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п. 1 ст. 1, п. 5 ст. З Закону України від 1 грудня 1994 p. № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (з наступними змінами) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду' кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відповідно до частин 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» - розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Таким чином суд першої інстанції правильно звернув увагу, що у зазначеному Законі передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися та обґрунтовуватися судом із урахуванням мінімального розміру заробітної» плати.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2013 р. становить 1147 гривень.

З врахування часу затримання та перебування ОСОБА_5 під слідством з 03 липня 2013 року по 23 вересня 2013 року - більш двох с половиною місяців два місяця 20 днів) суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що позивачем вірно визначений розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 2 876,50 грн. (1147 грн. х 2,5 = 2867,50 грн.)

Суд першої інстанції правильно послався на практику розгляду Європейського суду з прав людини, який у своїх рішення неодноразово зазначав, що оцінюючи розумність тривалості проваджень у справі, потрібно брати до уваги особливі обставини справи її критерії, викладені в практиці Суду, зокрема складність справи, поведінку заявника та відповідних органів, а також важливість справи для заявника (Kudla v. Poland [GC], № 3 0210/96, і 124, ECHR 2000-XI). Обвинувачений в кримінальному провадженні має право на розгляд його справи належним чином; стаття 6 в кримінальному провадженні застосовується, щоб позбавити особу, яку звинувачено, залишатись тривалий час у стані невизначеності щодо своєї долі (да «Нахманович проти Росії», № 55669/00, п. 89, від 2 березня 2006 року).

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що кримінальна справа позивачу завдавала моральні страждання, оскільки він страждав від почути невизначеності свого майбутнього, зважаючи на те, що він ризикував бути ув'язненим, під час досудового розслідування його було затримано, слідчий СВ Кілійського РВ ГУ МВС Україні звертався до суду з клопотанням про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, йому було повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, він більш двох місяців перебував під слідством та зазнав інших негативних впливів унаслідок притягнення його до кримінальної відповідальності.

В зв'язку з викладеним, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі, в частині матеріальної шкоди - частковому задоволенню в частині стягнення витрат на проїзд позивача та його захисника до слідчого про участі в слідчих діях, дані обставини підтверджуються проїзними квитками на проїзд на автобусі сполученням м. Кілія-м.Одеса в загальній сумі 840 грн. (12 квитків х 70 грн. = 840 грн.) (а.с. 40-51)

Суд першої інстанції правильно зазначив, що присуджену до стягнення суму відшкодування моральної шкоди належить стягнути з Державної казначейської служби України, оскільки саме на неї, як вбачається з Додатку 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» покладено обов'язок з проведення у 2013 році видатків на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду /код програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 3504030/.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги ствердження відповідачів про те, що продовження досудового слідства по кримінальному провадженню після закриття провадження відносно позивача виключає задоволення позову, оскільки кримінальне провадження № 0000914, відомості про яке внесені до ЄРДР 19.06.2013 р. за ознаками ст. 186 ч. 5 КК України закрито постановою від 04 вересня 2013 року у зв'язку з тим, що невстановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_5 в суді і вичерпана можливість їх отримання. Станом на день розгляду справи постанова не скасована.

Що стосується інших звинувачень, то станом на день розгляду справи, тобто за 5 місяців здійснення досудового розслідування після скасування постанови про закриття кримінального провадження від 23 вересня 2013 року ОСОБА_5 не повідомлено про підозру у вчиненні будь - якого злочину, не представлено, як суду першої інстанції так і апеляційному суду доказів того, що у відношенні ОСОБА_5 обрано запобіжний захід, також доказів того, що продовжувався, у встановленому вимогами КПК України, термін проведення слідства.

Більш того на вимогу суду апеляційної інстанції прокуратурою були надані копії всіх матеріалів стосовно цієї справи з яких вбачається, що за цей період будь-яких слідчих дій по кримінальній справі відносно ОСОБА_5 не проводилось. Даний факт був підтверджений і представником прокуратури у суді апеляційної інстанції.

При таких даних суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що таке твердження є прямим порушенням вимог кримінального процесуального Кодексу України щодо дотримання строків досудового слідства, в тому числі і вимог ч. 5 ст. 28 КПК України, згідно якої кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Що стосується позовних вимог позивача про стягнення на його користь з відповідачів витрат на правову допомогу адвоката, то суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги в частині витрат на оплату адвоката в сумі 21 300 грн. задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 84 ЦПК витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних справ.

Додатком до цієї постанови встановлено, що розмір компенсації витрат, пов'язаних із правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється відповідно до того, що зазначеній особі виплачується 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Відповідно до аналізу статей 84, 88 ЦПК, судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права підчас вирішення цивільної справи.

В матеріалах справи відсутні дані про кількість годин, які затратив для надання правової допомоги адвокат по даній справі, тобто будь-яких доказів про те, що позивач на користь, якого ухвалене рішення, поніс витрати на правову допомогу в матеріалах справи не має.

Враховуючи все вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 300, 303, 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія,-

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_5, представника Державної казначейської служби України ОСОБА_6, представника Генеральної прокуратури ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 18 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Держави Україна в особі: Генеральної прокуратури України, Державної казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої за час перебування під слідством - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.А. Станкевич

Судді: О.Д. Варикаша

ОСОБА_4