Номер провадження: 22-ц/785/4661/15
Головуючий у першій інстанції Лебединський С. Й.
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Громіка Р.Д.

При секретарі: Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 26 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області та орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітньої дитини.

У травні 2014р. ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини та після уточнення позову просила: відібрати малолітню ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, від ОСОБА_2 та повернути її матері - ОСОБА_4; визначити місце проживання дитини з матір'ю; встановити порядок спілкування ОСОБА_2 з малолітньою ОСОБА_5 лише у присутності її матері ОСОБА_4 та або уповноваженої особи органу опіки та піклування протягом 2-х годин на тиждень у місці проживання матері та без права забирати дитину з місця її проживання з обов'язковим попереднім узгодженням часу спілкування з ОСОБА_4; стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду за викрадення дитини та недопущення контактів з дитиною протягом півроку у розмірі 10 000 грн. та судові витрати по справі на суму 243,60 грн., т.1, а/с. 170-177.

ОСОБА_4 зазначала, що з 16.09.2006р. по 14.08.2012р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вона та відповідач дійшли згоди, що донька буде проживати разом із нею, у АДРЕСА_5.

Проте 17.04.2014р. відповідач забрав доньку та перешкоджає їй у спілкуванні з дитиною.

Вважає, що в інтересах дитини, остання має проживати разом з нею, а не батьком, який дуже жорстоко повадиться з дитиною.

Згідно висновку опікунської ради та визначення порядку участі у вихованні дитини від 21.03.2014р. визначено порядок участі відповідача у вихованні дитини, відповідачу щотижня, з 15.30 год. п'ятниці до 19.00 год. неділі в м. Одесі за адресою АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_2, щочетверга телефонувати вихователю дитячого садка НВК №6 м. Березівка ОСОБА_6 про його наміри щодо запланованої зустрічі з дитиною, т.1 а/с. 57.

Однак відповідач порушив вказаний порядок, забрав дитину, не водить її до дитячого садка та перешкоджає їй у спілкуванні з донькою.

Незаконними діями відповідача, а саме: порушенням порядку участі у вихованні дитини, встановленого рішенням органу опіки та піклування від 21.03.2014р., та як особа, яка без згоди матері змінила місця проживання дитини шляхом її викрадення, їй була завдана моральна шкода на суму 10 000 грн., що полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з його протиправною поведінкою.

Справу розглянуто у відсутності ОСОБА_2

Ухвалою суду від 26.02.2015р. позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без розгляду, а рішенням суду від 26.02.2015р. позов ОСОБА_4 задоволено частково. Витребувано малолітню ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, від ОСОБА_2 та повернуто матері. Визначено місце проживання дитини з матір'ю - ОСОБА_4 Встановлено порядок спілкування ОСОБА_2 з дитиною лише у присутності її матері ОСОБА_4, та/або уповноваженої особи органу опіки та піклування протягом 2-х годин на тиждень у місці проживання матері та без права забирати дитину з місця проживання її матері з обов'язковим попереднім узгодженням часу спілкування з ОСОБА_4 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду на суму 5 000 грн. та судові витрати в розмірі 243,60 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині відібрання дитини у батька та повернення її матері. В решті позову - відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги й заперечення проти неї, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, встановивши всі вимоги закону цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Під час вирішення спору суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Однак зазначені вимоги судом першої інстанції у повному обсязі дотримані не були. Так, судом встановлено, що сторони з 16.09.2006р. по 14.08.2012р. перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після розірвання шлюбу дитина мешкала разом із матір'ю у квартирі АДРЕСА_2.

Через погіршення стосунків між сторонами, та зміною вхідних замків у зазначеній квартирі позивачка з дитиною була вимушена переїхати до будинку своїх батьків за адресою АДРЕСА_5, де почала мешкати з початку жовтня 2013р.

При цьому у вказаному будинку були створені всі умови, що необхідні для розвитку та виховання дитини, що підтверджується відповідними актами обстеження складеним депутатом Березівської міської ради Соловйовим О.Ю. від 22.05. та 11.07.2014р., й довідкою з НВК «ЗНЗ 1 ст. - ДНЗ» м. Березівки від 21.05.2014р. за №100.

Після звернення ОСОБА_2 до опікунської ради виконкому Березівської міської ради від 21.03.2014р. було вирішено визначити участь у його спілкуванні з донькою щотижня з 15.30 год. п'ятниці до 19.00 год. неділі за адресою його проживання АДРЕСА_1, з обов'язковим телефонним попередженням до вихователя дитячого садка НВК м. Березівка, про свої наміри щодо зустрічі з дитиною.

У зв'язку із зайнятістю позивачки на роботі відповідач разом із начальником служби у справах дітей Березівської районної державної адміністрації Одеської області Луговим О.М. та з дозволу баби малолітньої дитини ОСОБА_9 забрав дитину для проходження обстеження та лікування.

Однак, як слідує з довідки Одеської обласної дитячої клінічної лікарні, малолітня ОСОБА_5 обстежень та лікувань в установі з квітня 2014р. по 30.09.2014р. не проходила та не зверталась.

За час знаходження малолітньої ОСОБА_5 з батьком, дитина дошкільних закладів не відвідувала, не спілкувалася з дітьми свого віку та з матір'ю, що у свою чергу може викликати психічні захворювання, страхи та комплекси у дитини.

На думку суду поведінка відповідача свідчить про його ігнорування рішення органу опіки та піклування, та небажання знаходити порозуміння щодо умов виховання, утримання та спілкування з малолітньою дитиною. Дані обставини свідчать про необхідність відібрання дитини від відповідача та повернення її до місця проживання матері.

Суд вважав, що в інтересах малолітньої ОСОБА_5 буде проживання разом із матір'ю, за місцем проживання якої створені всі необхідні умови для проживання, що позитивно впливає на фізичний, духовний та моральний розвиток дитини.

Згідно до положень ст. ст. 158, 162 СК України відповідач, як особа, що порушила порядок участі у вихованні дитини, встановленого рішенням органу опіки та піклування від 21.03.2014р. та без згоди матері змінила місце проживання дитини з подальшим позбавленням матері брати участь у вихованні та розвитку дитини має відшкодувати моральні витрати, яки зазнала позивач через позбавлення її можливостей безпосереднього контакту зі своєю дитиною.

Посилаючись на ці та інші обставини суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Проте погодитися з такими висновками не можна.

Так, відповідно до положень ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом справ щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавленні батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ст. ст. 11, 12 Закону України №2342-ІV від 13.01.2005р. «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності щодо дітей покладається на Службу у справах дітей.

З наведеного випливає, що належним органом опіки та піклування щодо малолітніх та неповнолітніх дітей у м. Березівка є виконавчий комітет Березівської міської ради.

У відповідності до положень ст. 19 СК України саме цей належний орган опіки та піклування складає та подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору стосовно дітей.

Проте у порушення вимог Закону такий висновок по цій справі: 21.03.2014р., щодо участі ОСОБА_2 у вихованні дитини, та 17.02.2015р., щодо визначення місця проживання дитини з матір'ю, - надавав неповноважний орган, - дорадчий орган опікунської ради виконавчого комітету Березівської міської ради - Рада опіки та піклування виконавчого комітету Березівської міської ради, т.1 а/с.21-22,, т. 2 а/с.48-51.

З метою усунення цього недоліку та вирішення справи у відповідності до вимог закону, захисту прав, обов'язків та інтересів обох батьків, за клопотанням останніх, апеляційним судом були витребувані від органу опіки та піклування виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області письмовий висновок щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка мешкала з матір'ю - ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_5 та що до відібрання дитини у батька і повернення її матері та від органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради письмовий висновок що до визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5, яка на теперішній час мешкає з батьком - з ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_2.

До апеляційного суду їз зазначених установ надійшли відповідні висновки: з виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області від 17.02.2015р за №04 та з Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 27.07.2015р. за №01-11/950.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з ч. ч.1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини.

Звертаючись до суду з вимогами про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини, ОСОБА_4 посилалася на те, що ОСОБА_2 не виконує рішення опікунської ради виконавчого комітету Березівської міської ради №4 від 21.03.2014р. та позбавив її у спілкуванні й вихованні дитини.

Проте зазначений висновок №4 від 21.03.2014р. не є висновком, що передбачений ст. 19 СК України, оскільки, як вже було зазначено вище, його надав неповноважний орган, - дорадчий орган опікунської ради виконавчого комітету Березівської міської ради - Рада опіки та піклування виконавчого комітету Березівської міської ради.

У відповідності до вимог закону органом опіки та піклування у м. Березівка є виконавчий комітет Березівської міської ради, однак відповідного висновку саме від цього органу з приводу розв'язання спору по цьому питанні, немає.

Як видно з матеріалів справи, на час пред'явлення ОСОБА_4 позову до суду, дитина проживала разом з батьком і відповідного висновку органу опіки та піклування про участь матері у вихованні дитини, яка проживала окремо від дитини, також немає.

Відповідно до положень ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За наявності таких обставин у суду першої інстанції не було правових підстав за для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 щодо встановлення порядку спілкування батька з дитиною.

Згідно ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала.

Особа яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду завдану тому, з ким вона проживала.

Так, 29.04.2014р., ОСОБА_2, звертаючись до суду з позовом, зазначав, що з серпня 2013р. він не мав можливості бачиться з дитиною та приймати участь у її вихованні в зв'язку з тим, що ОСОБА_4 перешкоджала йому в цьому, сама ж вона не знаходилася за місцем проживання, діючи через свою матір - ОСОБА_9, яка постійно виправдовувала відсутність доньки.

16.04.2014р. у зв'язку з погіршенням стану здоров'я дитини та відсутності матери дитини, йому зателефонувала ОСОБА_9 та попросила забрати дитину для проходження дослідження в м. Одесі та лікування її.

17.04.2014р. ОСОБА_9 передана йому дитину для лікування та проживання разом з ним на цей час, про що ним було складено відповідну заяву, т.1, а/с. 18.

18.04.2014р. він звернувся до міської дитячої поліклініки «№3 м. Одеси, де дитині був виставлений діагноз «пієлонефрит» та призначено курс лікування 14 діб.

Ці доводи ОСОБА_2 заслуговують на увагу, оскільки з письмової заяви на ім'я в.о. начальника служби у справах дітей Березівської райдержадміністрації та у його присутності ОСОБА_9 17.04.2014р. передала батьку дитину для її лікування та перебування з ним в м. Одесі до остаточного одужання, т.1, а/с17.

Згідно листа головного лікаря КУ «Дитячої міської поліклініки №3» від 3.10.2014р. №543 на ім'я ОСОБА_4 видно, що дитина сторін з квітня 2014р. перебувала на лікуванні у цій установі, дитина хворіє та потребує госпіталізації, т.1 а/с.193.

Проте ці докази у сукупності з іншими суд першої інстанції безпідставно відхилив та помилково дійшов висновку про те, що батько розвитком духовних та фізичних потреб дитини не займався, безпідставно ізолював дитину від звичайно кола спілкування, що безумовно є шкідливим для фізичного та психічного розвитку дитини.

Оскільки матеріалами справи достовірно встановлено, що між сторонам існує спір про місце проживання дитини, а 17.04.2014р. бабуся (за згодою бабусі, яка фактично доглядала дитину та у зв'язку з відсутності матері дитини за місцем проживання), у присутності та під контролем представника органу опіки та піклування, передала дитину батьку на лікування до місця його проживання і до одужання дитини, яка продовжує хворіти, то не можна вважати, що батько в сенсі ст. 162 СК України 17.04.2014р. самочинно змінив місце проживання малолітньої дитини шляхом її викрадання, оскільки диспозиція цієї норми права встановлює мету особи, яка неправомірно діє, саме на зміну місця проживання дитини, а у - досліджуваному випадку мало місце інша мета, а саме: - на лікування дитини за місцем проживання батька, у присутності та під контролем представника органу опіки та піклування.

Крім того, як видно з матеріалів справи суд першої інстанції не витребував у органу опіки та піклування письмовий висновок щодо відібрання дитини у батька.

За наявності таких обставин відсутні і підстави для відшкодування моральної шкоди, що передбачені ч.2 ст. 162 СК України.

Також з консультаційного висновку спеціаліста від 20.01.2015р. видно, що дитина під час проживання з батьком проходила певні медичні лабораторні дослідження, що спростовує висновок суду першої інстанції про те, що дитина у цей час не обстежувалася та не лікувалася.

Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них будує проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини необхідно враховувати ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 ст. 161 СК України встановлює, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

На рівні національного законодавства встановлено перелік обставин, за наявності яких малолітню дитину не можна передати для проживання разом з матір'ю. Такими є : відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матір'ю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини

Матеріалами справи встановлено, що як батько дитини та і її мати звернулися до суду з позовами про визначення місця проживання дитини з кожним з них, тобто між батьками дитини існує спір, щодо місця проживання дитини.

Вирішуючи спір батьків щодо визначення місця проживання дитини, колегія суддів ураховує наступне.

З наданих сторонами доказів вбачається, що житлові умови та рівень матеріального забезпечення батька значно вище ніж у матері. Так, батько дитини є співвласником у рівних частках квартири АДРЕСА_2. Мати дитини не має приватного житла, вона лише є користувачем (без реєстрації) житлового приміщення у житловому будинку АДРЕСА_5, співвласниками якого в рівних частках є ОСОБА_11 та ОСОБА_12, а не мати ОСОБА_4 - ОСОБА_9, як про це стверджує ОСОБА_4

Дитина за місцем проживання батька має у користуванні окрему кімнату, улаштовану усім для відпочинку, навчання та виховання дитини, що видно з акту обстеження житлово-побутових умов квартири від 15.05.2015р.

ОСОБА_4 на теперішній час не працює. Як видно з довідки від 15.04.2015р. вона з 01.02.2014р. була зарахована юристом в ТОВ «Агротехсервіс», а 22.05.2014р. була звільнена з роботи за власним бажанням, т. 2, а/с.144.

Батько дитини є фізичною особою - підприємцем, має значні матеріальні доходи та має більше можливостей матеріально забезпечити дитину, т.2, а/с. 146-153.

Як мати так і батько в побуті характеризуються позитивно.

Згідно листа Одеського навчально-виховного комплексу «Надія» від 07.05.2015р. №196 видно, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 01.09.2014р. по даний час перебуває на виховуванні у цьому комплексі.

Батько, ОСОБА_2, один займається вихованням доньки: проводить до дитячого садка і забирає доньку додому, сплачує харчування дитини та забезпечує доньку всім необхідним приладдям для проходження навчального процесу в дитсадку. Цікавиться успіхами дитини, тісно спілкується з вихователями групи, відвідує батьківські збори. За період виховання у цьому закладі, мати, ОСОБА_5, до дитсадка не приходила, доньку в садок не приводила, з вихователями та адміністрацією не спілкувалася, не приділяла уваги навчанню та вихованню дитини, не цікавилася не в усній, не в письмовій формі успіхами та життям доньки.

Відповідно до висновку, наданого Одеським обласним центром практичної психології і соціальної роботи ООІУВ від 19.06.2015р. №16, для малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, батько ОСОБА_2 є значущою людиною, малолітня демонструє позитивне емоційне ставлення до батька, у ситуаціях вибору партнерів для спілкування обирає лише батька; питання щодо матері ОСОБА_4 викликають у дитини захисну емоційну реакцію: дівчинка ухиляється від відповідей на запитання про матір, не показує емоційного ставлення до неї.

Згідно висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 27.07.2015р. №01-11/950, враховуючи висновок та документи зібрані службою у справах дітей Одеської міської ради, позитивне рішення ради опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 23.07.2015р., протокол №13, яке прийнято на підставі наданих документів, повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, цей орган дійшов висновку про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з батьком - ОСОБА_2

Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області від 17.02.2015р. щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 з матір'ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_5, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у порушення п.72 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008р. №866, акт обстеження житлово-побутових умов місця проживання матері та дитини був складений депутатом; а органом опіки та піклування не була проведена бесіда з обома батьками та дитиною, і виконавчий комітет Березівської міської ради Одеської області фактично не розглядав та не приймав рішення по цьому питанню у встановленому законом порядку, а лише на вимогу апеляційного суду надати відповідний висновок, голова виконавчого комітету Березівської міської ради підписав раніше складаний висновок дорадчого органу опікунської ради від 17.02.2015р. №04, який був ухвалений неналежним органом.

Ураховуючи зазначені обставини та приймаючи до уваги насамперед інтереси дитини та і те, що на теперішній час мати дитини не має постійного самостійного доходу, дитина не може бути передана для проживання разом з матір'ю, що не буде суперечити принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р. про те, що малолітня дитина не може бути розлучена зі своєю матір'ю, окрім, коли є виняткові обставини.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Суд апеляційної інстанції сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджав про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках встановлених законом.

Проте ОСОБА_4 не довела належними та допустими доказами підстави своїх вимог.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Відповідно до положень ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вже було зазначено вище позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітньої дитини залишені без розгляду, тому апеляційний суд позбавлений можливості вирішувати питання про визначення місця проживання дитини з батьком.

Отже, рішення суду першої інстанції на підставі п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 у повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 26 лютого 2015 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області та орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про витребування малолітньої дитини, визначення місця проживання малолітньої дитини, щодо участі у її вихованні та встановлення порядку спілкування з малолітньою дитиною, стягнення моральної шкоди, - відмовити у повному обсязі.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.Ф.Парапан

Р.Д.Громік

В.О.Панасенков