МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
04.03.2015 року Справа № 370/3028/14-ц

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Тандира О.В., при секретарі Приходько О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт. Макарів Київської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_1, ТОВ «Гудвіл -7» про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
Також позивач просив стягнути з відповідачів судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3654 грн.
Відповідно до п.1.1. кредитного договору (з урахуванням змін) позичальнику було надано кредит в сумі 11 379 549,22 грн. на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, зі сплатою 25% відсотків річних, на строк з 27.08.2008 р. по 26.08.2013 р.
Додатковою угодою від 30.11.2011 року, визначено, що позичальник сплачує банку за користування кредитом 0,1 відсотків річних з 01.12.2011 року з відкладальною умовою, і саме у випадку невиконання зобовязань позичальником щодо погашення заборгованості по основному зобовязанню та відсотках відповідно до графіку, встановленого в п.п. 3.3-3.4 кредитного договору, відсоткова ставка встановлюється в розмірі 25% річних та діє з першого дня прострочення до повного виконання позичальником зобовязань по погашенню простроченої заборгованості за основним зобовязанням та/або відсотками.
Свої зобов'язання за договором кредиту позивач виконав у повному обсязі, що підтверджується випискою по особовому рахунку.
З метою забезпечення виконання зобовязання за вищевказаним кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат, банком укладено:
Однак, позичальником ОСОБА_3, зобов'язання щодо своєчасного погашення основної заборгованості за кредитом, згідно встановленого графіку та нарахованих відсотків за користування кредитом не виконуються належним чином.
Позивач звертався з Вимогами від 25.09.2014 року за вих. №2095/3/5.1, вих. №2095/3/5.2, вих. №2095/3/5.3, до позичальника та відповідачів (іпотекодавців) щодо повернення заборгованості за кредитним договором та відсотків за користування кредитом, однак відповіді на них не отримав.
Станом на 20.11.2014 року (згідно розрахунку позивача) загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 12 755 164,57 (дванадцять мільйонів сімсот пятдесят пять тисяч сто шістдесят чотири) гривень 57 копійки, з яких: заборгованість за кредитом -11 379 549,22 гри., заборгованість за відсотками -1 375 615,35 грн.
Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.
Таким чином, зважаючи на невиконання позичальником зобовязання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, за відсотками, за пенею з останнього, за рахунок предмету іпотеки.
В судове засідання представник позивача не зявився, в своїй заяві зазначив про підтримання позову, просив розглядати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечив.
Відповідачі у судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, у звязку з чим суд ухвалив заочно розглянути справу на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до п.1.1. кредитного договору (з урахуванням змін) позичальнику було надано кредит в сумі 11 379 549,22 грн. на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, зі сплатою 25% відсотків річних, на строк з 27.08.2008 р. по 26.08.2013 р.
Додатковою угодою від 30.11.2011 року, визначено, що позичальник сплачує банку за користування кредитом 0,1 відсотків річних з 01.12.2011 року з відкладальною умовою, і саме у випадку невиконання зобовязань позичальником щодо погашення заборгованості по основному зобовязанню та відсотках відповідно до графіку, встановленого в п.п. 3.3-3.4 кредитного договору, відсоткова ставка встановлюється в розмірі 25% річних та діє з першого дня прострочення до повного виконання позичальником зобовязань по погашенню простроченої заборгованості за основним зобовязанням та/або відсотками.
Свої зобов'язання за договором кредиту позивач виконав у повному обсязі, що підтверджується випискою по особовому рахунку.
У відповідності до п. 3.3 кредитного договору (з урахуванням змін), банк нараховує відсотки, виходячи із розрахунку встановленої у договорі відсоткової ставки і фактичної суми наданого позичальнику кредиту щомісячно в останній робочий день місяця за календарний місяць, а також в день повного погашення кредиту. База розрахунку відсотків - 365(366) календарних днів. Позичальник сплачує проценти за користування кредитом щомісячно, не пізніше 5-го числа місяця, що слідує за поточним, шляхом внесення або перерахування грошових коштів на рахунок № 37396912, відкритий в установі банку, при цьому датою сплати процентів вважається дата зарахування сплаченої суми на вказаний рахунок.
Згідно п. 3.4 кредитного договору (з урахуванням змін), починаючи з 05 вересня 2012 року позичальник здійснює погашення кредитної лінії, щомісячно в сумі 10 000,00 грн. Остаточне погашення кредиту позичальник виконує не пізніше 26.08.2013 року. Погашення відбувається шляхом внесення або перерахування грошових коштів на рахунок № 37396912, відкритий в ПАТ «Енергобанк», МФО 300272, при цьому датою повернення кредиту вважається дата фактичного зарахування коштів на вказаний рахунок.
За приписами п. 3.5 договору кредиту, розрахунок пені при затримці платежів за користування кредитними коштами та відсотками провадиться із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України сплачується позичальником на рахунок № 37396912, відкритий в банку, одночасно з погашенням прострочених платежів по кредиту, відсоткам та комісії.
А також, п. 5.2 кредитного договору визначено, що позичальник зобовязався забезпечити своєчасне повернення кредиту згідно з п. 1.1, 3.4 даного договору та сплату відсотків за користування кредитом згідно з п. 3.3 даного договору. При несвоєчасній сплаті відсотків та погашенні кредиту сплатити пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ. При достроковому поверненні кредиту розрахунок процентів проводиться по фактичним залишкам кредиту.
У відповідності до п. 5.5 Кредитного договору зазначено, що у випадку недотримання встановлених даним договором строків повернення кредиту і погашення відсотків сплатити банку пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ.
В порушення п. 3.3, 3.4, 5.2 кредитного договору, ОСОБА_3 не сплатив відсотки за користування кредитом та не повернув кредитні кошти у встановлені договором терміни.
Станом на 20.11.2014 року (згідно розрахунку позивача) загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 12 755 164,57 (дванадцять мільйонів сімсот пятдесят пять тисяч сто шістдесят чотири) гривень 57 копійки, з яких: заборгованість за кредитом -11 379 549,22 гри., заборгованість за відсотками -1 375 615,35 грн.
З метою забезпечення виконання зобовязання за вищевказаним кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат, банком укладено:
Враховуючи, що позичальником (ОСОБА_3В.) зобов'язання щодо своєчасного погашення основної заборгованості за кредитом та нарахованих відсотків за користування кредитом не виконуються належним чином, позивач звертався з Вимогами від 25.09.2014 року за вих. №2095/3/5.1, вих. №2095/3/5.2, вих. №2095/3/5.3, до позичальника та відповідачів (іпотекодавців) щодо повернення заборгованості за кредитним договором та відсотків за користування кредитом, однак відповіді на них не отримав.
Згідно п.п. 2.1.4 договорів іпотеки, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з чинним законодавством у випадку, якщо в момент настання терміну виконання основного зобовязання, забезпеченого іпотекою згідно з цим договором, воно не буде виконане, письмово попередивши про це іпотекодавця.
Відповідно до п. 4.1 договорів іпотеки, у разі порушення основного зобовязання та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до п. 4.3 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
У відповідності до п.п. 4.4.1 договорів іпотеки визначено способи задоволення вимог іпотекоддержателя, а саме: передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».
Згідно п.п. 4.4.5 Договорів іпотеки, зазначено, що право визначення способу задоволення вимог належить іпотекодержателю.
На виконання умов кредитного договору відповідачам та позичальнику були направлені вимоги про усунення порушень, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана.
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до ст. 7, п. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання не менш, ніж у тридцятиденний строк та попередження про стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
Як передбачено ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.
Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати зокрема передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;
Так згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.
Відповідно до Постанови №5 від 30.03.2012 р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014 р.), а саме згідно пункту 23 при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України "Про заставу", статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. У зв'язку із цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена.
Відповідно до пункту 39 вказаної вище Постанови, з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.
Враховуючи викладене, оскільки зобовязання за кредитним договором позичальниокм не виконано, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки підлягають задоволенню.
Разом із тим, згідно діючого на сьогоднішній день Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії даного закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника чи майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника чи майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Мораторій на звернення стягнення на предмет іпотеки згідно вказаного вище закону не стосується земельних ділянок, а тому вимоги позивача про звернення стягнення на земельні ділянки, як окремого обєкту іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню.
Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частках.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 15, 60, 79, 88, 212-215, 223-226, 293 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_1, ТОВ «Гудвіл -7» про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 та ТОВ «Гудвіл -7» на користь Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» судовий збір в сумі 3654 грн., в рівних частках, тобто по 1827 грн. з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте за заявою відповідача судом, що його ухвалив, протягом десяти днів з моменту отримання його копії.
Заочне рішення суду набирає законної сили в загальному порядку відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України.
Головуючий О. В. Тандир