АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Побірченко Т.І.

при секретарі: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/6657/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Сенюта В.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2013 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Задоволено зустрічний позов ОСОБА_2

Визначено порядок користування земельною ділянкою площею 0,0917 кв.м в АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 65/100 від 0,0917 кв.м та ОСОБА_1 35/100 від 0,0917 кв.м.

Встановлено наступний порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1:

Виділено ОСОБА_1 земельну ділянку площею 321,0 кв.м, що складає 35/100 частин (із загальної площі земельної ділянки (з урахуванням площі поділу будинком та будівлями) в тому числі ділянка загального користування площею 2,5 кв.м.

Ділянку для обслуговування стіни будинку, шириною 1,0 м, площею 5,0 кв.м. в точках «В, К,Л, Б» залишено в загальному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Лінії розподілу ділянок проходять:

з точки «А», яка розділяє межу по АДРЕСА_1 на частини 19,52 м ліворуч та 6,11 м праворуч по точку «Б» - 5,22 м;

з точки «Б» по стіні будинку в точку «в» (лінія розподілу будинку);

з точки «В» по лінії розподілу будинку в точку «Г»; з точки «Г» по стіні прибудови під літ. «а4» в точку «Д»;

з точки «Д» в точку «Е»-12,20 м;

з точки «Е» в точку «Ж» -14,74 м;

точка «Ж» розподіляє праву межу земельної ділянки на частини 6,85 м ліворуч та 28,99 м праворуч.

Ділянку загального користування для обслуговування стіни будинку шириною 1,0 м. та площею 5,0 кв.м. залишено в загальному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в межах:

з точки «В» (лінія розподілу будинку) під кутом 45 град, до стіни в точку «И» - 1,41 м;

з точки «И» паралельно стіні будинку в точку «К» - 4,70 м;

з точки «К» паралельно стіні будинку в точку «Л» - 1,03 м;

з точки «Л» в точку «Б» - 1,0 м;

з точки «Б» по стіні будинку в точку «В».

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Зазначає, що рішення Київської міської ради про передачу йому та відповідачу земельної ділянки у приватну власність не є документом, який посвідчує право власності або право користування земельною ділянкою. Крім того, згідно експертного висновку, фактична площа та межі земельної ділянки не відповідають площі та конфігурації зазначених у рішенні Київської міської ради №946/2356 від 23 грудня 2004 року та плану встановлення меж.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 січня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою задоволено. Визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 площею 0,090142 га (901,42 кв.м.): виділено в користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині земельної ділянки АДРЕСА_1, площею 450,71 кв.м. кожна. Лінія розподілу між земельною ділянкою ОСОБА_1 та земельною ділянкою ОСОБА_2 проходить:

- від кута суміжної земельної ділянки АДРЕСА_2 в точку 1 на відстані 5,82 м;

- від точки 1 в точку 2 - довжиною 4,14 м;

- від точки 2 в точку 3 - довжиною 1,0 м;

- з точки з паралельно стіні будинку в точку 4 - довжиною 4,13м;

- з точки 4 в точку 5 -довжиною 1,41 м;

- з точки 5 через точку 6 в точку 7 по лінії розподілу будинку;

- від точки 7 в точку 8 - довжиною 1,41 м;

- від точки 8 паралельно стіні будинку в точку 9 - довжиною 3,84 м;

- від точки 10 в точку 11, яка знаходиться на відстані 10,28 м від кута суміжної земельної ділянки № 54- довжиною 19,52 м.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 січня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважали, що спір вирішений судом правильно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами,рішенням № 904 Виконкому Дарницької ради депутатів трудящих м. Києва від 24 вересня 1946 року відведено під індивідуальну забудову земельну ділянку ОСОБА_7 на АДРЕСА_3 (т.1, а.с. 40).

Договором на право забудови від 10 грудня 1946 року ОСОБА_7 надано для забудови земельну ділянку в АДРЕСА_3 земельну ділянку, площа якої становить 875 кв.м (інвентаризаційна справа).

Рішенням народного суду 3-ї дільниці Дарницького району м. Києва від 19 березня 1952 року по справі за позовом ОСОБА_8 про визнання співзабудовником на половину домоволодіння визнано право власності на частину домоволодіння по АДРЕСА_3 за ОСОБА_8 (матір'ю ОСОБА_7.). Цим рішенням ОСОБА_8 виділено в натурі жилу кімнату площею 20 кв.м, веранду, що складало половину будинку та половину сараю (інвентаризаційна справа).

Згідно з рішенням виконавчого комітету Київської міської ради № 271 від 08 березня 1955 року, за будинком по АДРЕСА_3: зареєстровано за землекористувачами земельну ділянку площею 875 кв.м та залишки в тимчасове користування площею 23 кв.м, що загалом складає 898 кв.м (т.1, а.с.18,19).

Після смерті ОСОБА_7 в 1959 році належну йому частину будинку успадкувала його дружина ОСОБА_9

Після смерті ОСОБА_10 в 1986 році належну їй частину будинку успадкувала її дочка ОСОБА_11

Рішенням Ватутінського районного суду м. Києва від 23 травня 1995 року за ОСОБА_11 визнано право на 65/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, а за ОСОБА_9 визнано право на 35/100 частин домоволодіння (т.1, а.с.21-22).

Згідно актів від 05 жовтня 1995 року ОСОБА_9 (т.1, а.с.14-17) та ОСОБА_11 (т.1, а.с.28-31) встановили та погодили межі землекористування по АДРЕСА_1.

23 жовтня 1996 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_1 придбав 35/100 частин будинку, який розташований у АДРЕСА_1. Пунктом 2 вказаного договору купівлі-продажу встановлено, що житловий будинок, 35/100 частин якого відчужується, житловою площею 88,00 кв.м., розташований на земельній ділянці 875 кв.м. Крім будинку на ділянці є прибудова (т.1, а.с.8-9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_11

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 жовтня 2008 року ОСОБА_2 успадкувала 65/100 частин житлового будинку НОМЕР_1 з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться у АДРЕСА_1, який належав померлій ОСОБА_11 на підставі рішення Ватутінського районного суду м. Києва від 23 травня 1995 року та зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та записаного в реєстрову книгу за № 39231 від 15 червня 1995 року (т.1, а.с.57).

На підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 5 лютого 1998 року № 216 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків і господарських будівель» із змінами, внесеними на підставі рішень Київської міської ради від 23 грудня 2004 року та від 17 вересня 2009 року, сторонам передано у спільну часткову власність земельну ділянку площею 0,09 га: ОСОБА_2 площею 65/100 від 0,09 га та ОСОБА_1 35/100 від 0,09 га. (т.1 а.с.87-91, т.2 а.с.97-98).

В жовтні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою, в якому просив визначити порядок користування земельною ділянкою площею 898 кв.м. в АДРЕСА_1 між ним та ОСОБА_2, згідно з яким, у його користування визначити 1/2 земельної ділянки, а у користування ОСОБА_2 частину земельної ділянки, на якій розміщена належна їй частина будинку та частину земельної ділянки, необхідної для її обслуговування.

ОСОБА_2 у грудні 2011 року звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просила визначити порядок користування земельною ділянкою площею 0,0917 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, визначивши в її користування 65/100 від 0,0917 кв.м. та ОСОБА_1 35/100 від 0,0917 кв.м.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову ОСОБА_1, при цьому позовні вимоги ОСОБА_2 суд визнав обґрунтованими та дійшов висновку про їх задоволення.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі та вважає, що судом неповно досліджено обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом було неправильно застосовано положення норм матеріального права.

Частинами 1 та 2 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно із ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 42 ЗК України в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин щодо користування земельною ділянкою між ОСОБА_11 та ОСОБА_9, громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі, що сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою. Угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов'язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі.

Як вбачається зі змісту позовних заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 предметом судового розгляду є можливість визначення порядку користування земельною ділянкою, яка знаходиться в АДРЕСА_1.

Відповідно до заявлених вимог ОСОБА_1 просив визначити порядок користування земельною ділянкою в АДРЕСА_1, згідно з яким виділити йому у користування 1/2 частину земельної ділянки, визначивши площу ділянки 898 кв.м.

Разом з тим, відповідно до рішення Ватутінського районного суду м. Києва від 23 травня 1995 року, договору купівлі-продажу від 23 жовтня 1996 року, свідоцтва про спадщину за заповітом від 9 жовтня 2008 року частка ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1 становить 65/100, частка ОСОБА_1 - 35/100. Отже, у таких самих пропорціях і підлягає визначенню порядок користування земельною ділянкою.

Також, ОСОБА_1 не було надано суду належних та допустимих доказів належності їм з ОСОБА_2 земельної ділянки визначеною ним площею (898 кв.м.) та можливість визначення порядку користування нею.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою в АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з висновку № 6081/12-43 судової будівельно-технічної експертизи від 14 листопада 2012 року, яка була проведена на підставі ухвали від 11 травня 2012 року.

Як вбачається з вказаного висновку, експерт визначав порядок користування земельної ділянки виходячи з площі 0,0917 кв.м.

Така площа земельної ділянки була зазначена в рішенні Київської міської ради від 23.12.2004 року № 946/2356 «Про приватизацію земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд» (т.1, а.с.87-89).

Разом з тим, вказане рішення не є належним доказом виникнення права користування земельною ділянкою.

Згідно з ст. 125 ЗК України у відповідній редакції визначено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Також, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київської міської ради від 17 вересня 2009 року, сторонам передано у спільну часткову власність земельну ділянку площею 0,09 га: ОСОБА_2 площею 65/100 від 0,09 га та ОСОБА_1 35/100 від 0,09 га. При цьому, п.3.2. рішення з урахуванням змін, внесених рішенням від 17 вересня 2009 року було визначено, що площі земельних ділянок будуть уточнені після встановлення їхніх меж у натурі (на місцевості) (т.1, а.с.90-91). Відповідні документи у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, визначаючи порядок користування земельної ділянки, судом та експертом було застосовано помилкові вихідні дані щодо площі земельної ділянки.

Крім того, п. 2 вказаного висновку зазначено, що на час дослідження фактична площа та межі земельної ділянки по АДРЕСА_1, не відповідають площі земельної ділянки 0,0917 га. та конфігурації її меж відповідно до рішення Київської міської ради № 946/2356 від 23.12.2004 року та плану встановлення меж (т.1, а.с.49-56).

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та, ухвалюючи рішення, безпідставно послався на висновок № 6081/12-43 судової будівельно-технічної експертизи від 14 листопада 2012 року про визначення порядку користування земельною ділянкою, яка знаходиться в АДРЕСА_1, виходячи з площі 0,917 га.

Під час першого апеляційного розгляду справи на підставі ухвали суду від 30 травня 2013 року було також проведено судову земельно-технічну експертизу, за результатом якої складено висновок від 24 вересня 2013 року №5851/13-41 (т.2, а.с.18-25).

Проте, вказаний висновок також не може бути прийнятий в основу рішення про визначення порядку користування земельною ділянкою, оскільки експерт за ухвалою суду вирішував питання про можливість визначення порядку користування земельною ділянкою, виходячи з часток сторін по 1/2, що не суперечить вимогам Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з рішенням № 904 Виконкому Дарницької ради депутатів трудящих м. Києва від 24 вересня 1946 року, Договору на право забудови від 10 грудня 1946 року, рішенням виконавчого комітету Київської міської ради № 271 від 08 березня 1955 року, договору купівлі-продажу від 23 жовтня 1996 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули у постійне користування земельну ділянку площею 875 кв.м.

Разом з тим, сторонами не було надано суду першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження можливості визначення між ними згідно установлених часток порядку користування земельною ділянкою, яка знаходиться в АДРЕСА_1, виходячи із зазначеної площі.

В ході повторного апеляційного розгляду в судовому засіданні 12 листопада 2015 року ОСОБА_1 заявив клопотання про призначення у справі додаткової судової будівельно-технічної експертизи, на вирішення якої просив поставити питання щодо можливості встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 875 кв.м. з урахуванням часток співвласників будинку 35/100 та 65/100.

Проте, у задоволенні вказаного клопотання апеляційним судом було відмовлено, оскільки ОСОБА_1 не довів в апеляційному суду наявності підстав для призначення в справі додаткової судової будівельно-технічної експертизи. Крім того, питання, які поставлені на експертизу не узгоджуються із його позовними вимогами.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (ст. 11 ЦПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою в АДРЕСА_1 були відсутні.

Таким чином, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2013 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

Т.І.Побірченко