Справа № 345/3724/14-ц
Провадження № 22-ц/779/729/2015
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Меленко О.Є., Шишка А.І.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3;

представника ТзОВ «Три бетони» - Романюка А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ «Три бетони» про стягнення невиплачених коштів за договором цивільно-правового характеру, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 10 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 пред'явив до ТзОВ «Три бетони» вищезазначений позов, посилаючись на те, що відповідач в порушення умов договору про виконання робіт, укладеного між ними 01 березня 2013 року, зокрема, умов щодо оплати праці, не доплатив йому 160237,92 грн за виконані вантажо-розвантажувальні роботи. Посилаючись на те, що в добровільному порядку відповідач відмовляється погашати дану заборгованість, просив позов задовольнити та стягнути із ТзОВ «Три бетони» вищезазначену заборгованість та 1603 грн судового збору.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 10 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи. Судом, на думку апелянта, не було враховано того, що сторони в судовому засіданні визнали дійсність договору від 01.03.2013 року, де вартість робіт визначалась із розрахунку 65 грн за тонну виробу, а також те, що про існування іншого договору позивачу не було відомо, оскільки примірник такого договору йому не вручався. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що в договорі, де вартість робіт визначається у розмірі 5 грн за тону завантаженого виробу, відповідачем проставлена інша печатка, ніж в актах виконаних робіт та договорі від 01.03.2013 року із вказаною вартістю 65 грн за тону виробу, що підтверджується висновками судово-почеркознавчої експертизи. Також суд не взяв до уваги, що позивач працював на даному підприємстві не по трудовому договору, а по договору підряду, а тому, вважає неправильним посилання суду на посадовий оклад вантажників у розмірі 1350 грн. Апелянт зазначає, що оскільки договір від 01.03.2013 року, де вказана оплата праці у розмірі 65 грн за тону завантаженого виробу, не визнаний в судовому порядку недійсним, відповідач зобов'язаний відшкодувати ОСОБА_2 невиплачені кошти. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представником ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримано з мотивів, наведених у ній.

Представник ТзОВ «Три бетони» доводи апеляційної скарги заперечив, зазначивши, що при укладенні з ОСОБА_2 договору підряду на виконання вантажних робіт була допущена помилка щодо розміру оплати робіт. Ця помилка була виправлена не шляхом внесення змін у договір, а шляхом складення і підписання сторонами іншого примірника договору. Вказав, що ОСОБА_2 погодився з цим, ніяких претензій щодо оплати виконаних робіт не мав. На його думку, позивач після звільнення бажає безпідставно отримати від ТзОВ «Три бетони» кошти. Також представник відповідача повідомив, що адміністрація ТзОВ «Три бетони» офіційно використовує три різні печатки, відтиски двох з яких були проставлені на двох примірниках договору, укладеного з ОСОБА_2 Рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 01 березня 2013 року між ТзОВ «Три бетони» і ОСОБА_2 було укладено договір, згідно якого виконавець зобов'язався виконувати до 23 вересня 2013 року вантажно-розвантажувальні роботи з/б конструкцій для потреб замовника, а замовник зобов'язався прийняти і оплатити виконані роботи (копія договору - а.с.5).

Встановлено, що при заповненні примірника названого договору працівником господарського товариства була допущена описка в п.4.1, яка полягала в тому, що замість оплати в сумі 5 грн за 1 тону виробу, завантажену за участі виконавця, було зазначено 65грн. Ця помилка була виправлена не шляхом внесення відповідного виправлення в тексті договору, а шляхом заповнення іншого примірника договору, який було підписано ОСОБА_2 (копія договору - а.с.32). Факт підписання позивачем іншого примірника договору, в якому вказана оплата в сумі 5 грн за 1 тону завантаженого виробу підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи, який міститься в справі. Посилання апелянта на відмінність печаток підприємства, які проставлені на двох згаданих примірниках договору, на думку колегії суддів, не спростовують того, що домовленість сторін договору на виконання вантажних робіт полягала в тому, що оплата за одну тонну завантаженого працівником виробу повинна становити саме 5 грн, а не 65 грн. Такий висновок випливає по-перше, з того, що ОСОБА_2 протягом усього періоду виконання вантажних робіт на ТзОВ «Три бетони» з 01 березня 2013 року по 23 вересня 2013 року погоджувався кожного місяця із розміром оплати за виконані ним роботи, яка розраховувалась шляхом множення обсягу робіт саме на 5 грн, а не 65 грн. Про цю обставину свідчать підписані ним акти (а.с.8-9). По-друге, наданими відповідачем письмовими доказами підтверджено, що в укладених між ТзОВ «Три бетони» та іншими вантажниками договорах вартість робіт з завантаження однієї тони теж зазначалась 5 грн. З наведеного вище випливає, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ТзОВ «Три бетони» про доплату йому за вантажні роботи 160238 грн суд першої інстанції правильно визнав необґрунтованими.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає, що рішення в даній справі про відмову в позові ОСОБА_2 ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313, 314, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити, а рішення Калуського міськрайонного суду від 10 лютого 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: О.Є. Меленко

А.І. Шишко