Справа № 286/1650/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Павленко Л. В.,

з участю позивача (відповідача) ОСОБА_1,

відповідача (позивача) ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач (вона ж відповідач за зустрічним позовом) просить стягнути з відповідача (вона ж позивач за зустрічним позовом) на її користь суму боргу за договором позики в розмірі 24000 грн. та сплачену нею суму судового збору, мотивуючи тим, що 26 березня 2014 року відповідач взяла в неї в борг 1 тисячу євро, що на день складання позовної заяви складає за офіційним курсом НБУ 24000 грн..Вона зобов`язувалася повернути їх до 31.12.2014, про що зазначила в своїй розписці. Однак, свої зобов`язання не виконала і не виконує, не зважаючи на відправлену вимогу про повернення боргу.

Відповідач (вона ж позивач за зустрічним позовом) звернулася до суду із зустрічним позовом і просить визнати розписку, надану до суду відповідачем (вона ж позивач) ОСОБА_1, недійсною та стягнути з останньої на її користь матеріальну шкоду в сумі 22905 грн. 67 коп. та сплачену нею суму судового збору, мотивуючи тим, що вона ніколи не брала у борг в ОСОБА_1 1000 євро. Відповідач (вона ж позивач за первісним позовом) надавала їй послуги з направлення до Європейського суду з прав людини позовів щодо стягнення коштів, передбачених ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які були присуджені Овруцьким районним судом. Після отримання нею присуджених Європейським судом з прав людини коштів по постанові Овруцького районного суду від 11.06.2009 по справі №19551/12 ОСОБА_1 вимагала в неї 1000 євро. За відмову віддати їй гроші вона помстилася, відкликавши з розгляду в Європейському суді з прав людини ще одну її справу за постановою Овруцького районного суду від 27.05.2010 по справі №2-1703/10 на суму 22905 грн. 67 коп. та відповідно заподіявши їй матеріальну шкоду на вказану суму та моральну шкоду на суму 2000 євро, оскільки саме таку суму моральної шкоди присуджував Європейський суд з прав людини.

В судовому засіданні позивач (вона ж відповідач за зустрічним позовом) підтримала свої позовні вимоги. Щодо задоволення зустрічного позову заперечила.

Відповідач (вона ж позивач за зустрічним позовом) та її представник в судовому засіданні щодо задоволення первісного позову заперечили. Свої позовні вимоги підтримали.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов слід задовольнити, а зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В ч.1 ст. 1047 ЦК України законодавець закріпив, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст.1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідач (вона ж позивач за зустрічним позовом) позовні вимоги не визнає. Надала письмове заперечення, з якого вбачається стверджування ОСОБА_2, що зазначену суму коштів вона у ОСОБА_1 не брала в борг. Це сума, яку вимагала в неї позивач (відповідач за зустрічним позовом) за надання послуг по оформленню позову до Європейського суду з прав людини про стягнення коштів, передбачених ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зазначила, що вона підписувала чистий аркуш, який їй надала ОСОБА_1 після оформлення документів до Європейського суду з прав людини, сказавши, що після отримання коштів вона повинна буде заплатити їй винагороду з суми моральної шкоди. Вона підписала аркуш паперу, подумавши, що заплатить їй у вигляді подяки 1500 2000 грн.. Однак, після отримання коштів, ОСОБА_1 почала вимагати у неї 1000 євро та лякати розпискою. Таких людей-позичальників, яким вона надавала послуги, багато. За відмову віддати їй гроші вона помстилася, відкликавши з розгляду в Європейському суді з прав людини ще одну її справу за постановою Овруцького районного суду від 27.05.2010 по справі №2-1703/10 на суму 22905 грн. 67 коп. та відповідно заподіявши їй матеріальну шкоду на вказану суму та моральну шкоду на суму 2000 євро. Аналогічні пояснення вона надала і в судовому засіданні.

Нормами, закріпленими в ст.60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач (вона ж позивач за зустрічним позовом) відмовилася від проведення почеркознавчої та хіміко-технічної експертиз, в звязку з чим ухвалу суду було залишено без виконання. Про наслідки відмови від проведення експертизи її було повідомлено (а.с. 65).

В судовому засіданні свідки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили факт надання їм ОСОБА_1 послуг з оформлення та направлення до Європейського суду з прав людини позовів щодо стягнення коштів, передбачених ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які були присуджені Овруцьким районним судом.

ОСОБА_4 повідомила, що вона теж підписувала розписку, якою зобовязувалася ОСОБА_1 заплатити 50% від суми моральної шкоди. Про це вона домовлялася з ОСОБА_1.Що саме було написано в розписці вона не звертала особливої уваги. Після виплати коштів віддала суму, на яку домовлялися. Ніяких претензій до ОСОБА_1 не має.

ОСОБА_5 також підтвердила підписання нею розписки про надання винагороди ОСОБА_1. Після підписання вона її прочитала і там дійсно йшла мова про те, що вона взяла в борг у ОСОБА_1 кошти. Однак, після отримання присуджених коштів вона віддала гроші останній і ніяких претензій вона їй не предявляла. Розписку ж їй не повертала, а тому вона не виключає, що згодом позов може бути предявлено і до неї.

ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 разом працюють (ОСОБА_2 медсестра, а ОСОБА_5- лікар), а тому вказана обставина викликає сумнів у її показаннях.

Оцінюючи надані стороною докази, суд звертає увагу, що ч.2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач (вона ж відповідач за зустрічним позовом) представила розписку ОСОБА_2 від 26.03.2014, в якій зазначено, що остання дала розписку про те, що вона отримала в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі тисяча євро і зобовязувалася повернути борг одноразово до 31.12.2014. Тобто, вказана розписка підтверджує і факт передачі грошей, і зобовязання повернути борг до 31.12.2014.

Таким чином, факт укладення між сторонами договору позики 26 березня 2014 року підтверджується належними доказами, якими є оригінал відповідної розписки.

Відповідно до змісту ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

В даному випадку кошти передавалися у євро, але позивач (відповідач за зустрічним позовом) пред'явила позов про стягнення грошових сум у грошовій одиниці України гривні, не збільшувала розміру позовних вимог, а тому суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 24000 грн..

В ч. 19 постанови №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Пленум Верховного Суду України розяснив що відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з

правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

ОСОБА_2 не доведено фактів підписання чистого аркушу паперу ( візуально підпис, дата та напис «тисяча євро" зроблені однією рукою) та вчинення правочину під впливом помилки, обману, насильства.

В судовому засіданні відповідачем (вона ж позивач за зустрічним позовом) не доведено і відкликання саме ОСОБА_1її скарги із розгляду Європейського суду з прав людини. Так, документи, долучені до матеріалів справи (а.с. 20-26) свідчать про отримання Європейським судом з прав людини листа ОСОБА_2 та наявність виконавчого листа про стягнення на її користь коштів передбачених ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, аналізуючи пояснення сторін, показання свідків та письмові докази, враховуючи, що предоставлена розписка містить всі істотні умови угоди, зокрема, підтверджує факт передачі грошей позивачем відповідачу в сумі 1000 євро 26.03.2014 та зобовязання повернути борг до 31.12.2014, суд приходить до висновку, про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Сторонами сплачено судовий збір в сумі по 243 грн. 60 коп. в доход держави, який відповідно до ст. 88 ЦПК України в сумі 243 грн. 60 коп слід стягнути з відповідача (позивача за зустрічним позовом) на користь позивача.

Керуючись ст.ст. ст.3, 10, 11, 60, 196, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 24000 грн. та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп..

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди відмовити за безпідставністю.

На рішення суду до апеляційного суду Житомирської області через Овруцький районний суд може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_6