Справа № 2-468/11
Провадження № 22-ц/779/607/2015
Головуючий у 1 інстанції Боднарук М. В.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Мелінишин Г.П.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення Снятинського районного суду від 20 січня 2012 року в зв'язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом прокурора Снятинського району в інтересах держави в особі Снятинської міської ради до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, відшкодування шкоди, завданої самовільним зайняттям земельної ділянки та вартості робіт по обстеженню земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Городенківського районного суду від 06 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Снятинського районного суду від 20 січня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 липня 2012 року задоволено позов прокурора Снятинського району в інтересах держави в особі Снятинської міської ради та зобов'язано ОСОБА_2 повернути 0,02 га самовільно захопленої земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1, стягнуто 876 грн. 76 коп. спричиненої шкоди та вартості обстеження земельної ділянки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2012 року вищезазначені рішення та ухвала залишені без змін.

27 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Снятинського районного суду від 20 січня 2012 року.

В заяві зазначала, що згідно листа начальника Держземінспекції В. Сікорського встановлено, що частина земельної ділянки, яка передана в оренду ОСОБА_4, накладається на земельну ділянку, що обліковується за належним їй будинковолодінням та замість неї суміжним землекористувачем вказано Снятинську міську раду, а згідно викопіровки з плану приватного підприємця, частина земельної ділянки ОСОБА_4 проходить по стіні будинку, а частина заходить під будинок.

Посилаючись на те, що спірна земельна ділянка площею 0,02 га не належала до земель міської ради, а належала житловому будинку АДРЕСА_1, який вона придбала, що підтверджується план-схемою з генерального плану забудови м. Снятина, яка є істотною обставиною, яка не була і не могла бути їй відомою на час розгляду справи, просила заяву задовольнити та скасувати рішення Снятинського районного суду від 20 січня 2012 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Городенківського районного суду від 06 лютого 2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі на дану ухвалу ОСОБА_2 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд неправильно оцінив нововиявлені обставини.

Вказує, що суду не були надані документи, які мали істотне значення для вирішення справи, не були і не могли бути відомі їй на час розгляду справи, а саме - генеральний план з план-схемою з інвентарної справи колишнього готелю по АДРЕСА_1 за 1951 рік.

Зокрема, план-схема із інвентарної справи підтверджує, що колишній готель знаходиться на земельній ділянці, яка межує з іншою земельною ділянкою, що пізніше стала міським сквером. У 2002 році вона придбала вказане приміщення готелю, а у 2003 році його було переведено в житловий будинок з вбудованим приміщенням магазину, тому до неї, згідно ст. 120 ЗК України, перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщена ця будівля.

Зазначає, що невірним є висновок суду першої інстанції про те, що спірна земельна ділянка належить до земель комунальної власності, оскільки рішенням Снятинської міської ради від 28 серпня 2008 року їй надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку з вбудованим приміщенням магазину, а рішенням від 27 листопада 2008 року затверджено уточнену площу - 0,0761 га після проведеної геодезичної зйомки. Акт вибору та обстеження земельної ділянки погоджено з міським головою, начальником відділу земельних ресурсів, головним архітектором району, санепідемстанцією та іншими службами.

26 серпня 2008 року ПП ОСОБА_4 придбав приміщення магазину площею 22 кв.м., яке було розміщено у сквері, договір купівлі-продажу зареєстровано в МБТІ 02 вересня 2008 року. На підставі рішення Снятинської міської ради від 27 листопада 2008 року затверджено проект землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки площею 0,07 га для обслуговування викупленого приміщення магазину та проведено встановлення меж в натурі.

В той же час, в її технічній документації межівником вказаний ОСОБА_4, а в його документації ця межа Б-В вказана як землі міської ради.

Згідно листа начальника Держземінспекції В. Сікорського вбачається, що частина земельної ділянки, яка передана в оренду ОСОБА_4, накладається на земельну ділянку, що обліковується за належним їй будинковолодінням та замість неї суміжним землекористувачем вказано Снятинську міську раду, а згідно викопіровки з плану приватного підприємця, частина земельної ділянки ОСОБА_4 проходить по стіні будинку, а частина заходить під будинок.

В розпорядженні суду не було викопіровки з генерального плану забудови м. Снятина за 1951 рік, яка свідчить, що межа земельної ділянки, переданої ОСОБА_4 не може проходити по стіні викупленого нею будинку. Тому ця обставина є нововиявленою та має істотне значення для вирішення справи.

У зв'язку з цим просить ухвалу скасувати, задовольнити заяву та скасувати рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала з вищенаведених мотивів.

Представник прокуратури Івано-Франківської області Чугунова В.М. та представник Снятинської міської ради Калівошко А.В. апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви позивача про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив із того, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для перегляду вказаного рішення у розумінні положень ст. 361 ЦПК України, не є нововиявленими.

Такі висновки відповідають обставинам справи та доводам апеляційної скарги, які фактично зводяться до переоцінки доказів, не спростовуються.

Згідно зі ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених ч. 2 ст. 361 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в ст. ст. 362, 364 ЦПК України.

Судове рішення не може переглядатись у зв'язку з нововиявленими обставинами у разі якщо обставини, передбачені ч. 2 ст. 361 ЦПК України, відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом України, а також якщо обставини, визначені ч. 2 ст. 361 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Як на новивиявлені обставини ОСОБА_2 у своїй заяві посилалася на те, що суду не були надані докази, які мали істотне значення для вирішення справи, а саме, генеральний план з план-схемою з інвентарної справи колишнього готелю по АДРЕСА_1 за 1951 рік, який свідчить про те, що колишній готель знаходився на земельній ділянці, яка межувала з іншою земельною ділянкою, яка пізніше стала міським сквером.

А тому вважала, що вказаний план-схема з інвентарної справи, який підтверджує, що межа земельної ділянки, переданої ОСОБА_4 не може проходити по стіні викупленого нею будинку, є істотною для справи обставиною, що не була і не могла бути відома їй на час розгляду справи.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції ОСОБА_2 було долучено викопіювання кварталу міста згідно генерального плану забудови м. Снятина за 1976 рік, де також земельна ділянка колишнього готелю межує з земельною ділянкою міського скверу.

Крім того, до матеріалів справи було долучено і лист начальника Держземінспекції В. Сікорського.

У пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» судам роз'яснено, що обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК, не є нововиявленими обставинами.

Таким чином, обставини, на які посилається заявник, не можуть вважатися нововиявленими, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволені вказаної заяви.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Городенківського районного суду від 06 лютого 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

Г.П. Мелінишин