РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

"02" червня 2015 р. 145/656/15-ц

2/145/434/2015

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г.

за участю секретаря Мигдальської Н.М.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що їй на підставі договору дарування від 02.10.2007р. належить квартира АДРЕСА_1. За даною адресою зареєстровані: її мати ОСОБА_3 та її колишній чоловік ОСОБА_4

В даній квартирі проживає вона з сином ОСОБА_5 та матір»ю ОСОБА_3.

Відповідач в даному житлі не проживає з 2006 року.

Відповідач як член її сім»ї зареєструвався в квартирі, що належить їй на праві приватної власності після того, як вони одружилися.

16.06.2011р. шлюб між нею та відповідачем розірваний за рішенням Тиврівського районного суду. Рішення суду набрало законної сили 12.07.2011р.

У них з відповідачем склалися погані відносини, вони не спілкуються, знятися з реєстрації за власною заявою відповідач не бажає, мотивуючи свою поведінку браком часу.

На даний час вона має намір оформити субсидію на оплату комунальних послуг, але реєстрація відповідача за адресою розташування її квартири, перешкоджає їй в цьому.

Так, вона позбавлена можливості користуватися та розпоряджатися майном, що належить їй на праві власності.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 163, ч.1, п.1, 5, ч.3, ч. 4 ст. 71 ЖК України він втратив право на проживання в належному їй житлі, оскільки протягом 9 років не проживав і не користувався належним їй житлом.

Згідно ст. 163 ЖК України підстав для збереження за ОСОБА_4 права на користування житлом в належній їй квартирі також немає.

Оскільки відповідач після розірвання шлюбу перестав бути членом її сім'ї обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту - припинилася. Крім того відповідач не використовує сервітут протягом 9 років.

Просить визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування квартирою № 7 у будинку № 8 розташованому по вул. Червоноармійській в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, просить його задоволити з підстав, наведених у позовній заяві, уточнила, що вони одружились в 2004 році і відповідач зареєструвався в маминій квартирі, спільне проживання припинили в 2008 році, а в 2007 році мама подарувала їй дану квартиру.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засіданеня не з'явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи, про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї.

Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім'єю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Разом з тим, відповідно до п.4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Крім того згідно ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право користування даним житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла, або законом.

Статтею 391 Цивільного кодексу України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

ОСОБА_1 - власниця квартири АДРЕСА_2, що стверджується договором дарування квартири від 02.10.2007 року (а.с. 3).

Крім позивачки у вказаному домоволодінні зареєстровані її мати ОСОБА_6, чоловік - ОСОБА_4, син - ОСОБА_5, що стверджується домовою книгою (а.с. 16-17).

ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який рішенням Тиврівського райсуду 16.06.2011 р. було розірвано (а.с.7)

Відповідач ОСОБА_4А у вказаній квартирі з 2006 року не проживає, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, виданого Гніванською міською радою 20.04.2015 року (а.с. 6).

Оскільки після розірвання шлюбу Відповідач перестав бути членом сім'ї позивачки, вони з ним не пов'язані спільним побутом і не мають взаємних прав та обов'язків.

Доказів на спростування позову не надано.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. 319, 383, 391, 405, 406 ЦК України, 163 ЖК України,

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування квартирою № 7 у будинку № 8, розташованому по вул. Червоноармійській в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Тиврівського районного суду протягом десяти діб з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом десяти діб.

Суддя Мазурчак А. Г.