Справа № 461/4230/13 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/783/4590/15 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 20 грудня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «Універсал Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_4, про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 14 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_5 укладено генеральний договір № ВL 2448/ ВL 2448-К. Цього ж дня між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір поруки ВL 2448/І. У зв'язку з невиконанням позичальником кредитних зобов'язань станом на 13 серпня 2013 року утворилася заборгованість в розмірі 431 073,77 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту - 313 390,88 грн., підвищені відсотки - 4 177,52 доларів США. Просить позов задовольнити та стягнути заборгованість солідарно із відповідачів.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 20 грудня 2013 року позов задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів у користь позивача 431 073,77 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 13 серпня 2013 року становить 3 445 572,65 грн.; а також 1 820 грн. судових витрат.

Рішення оскаржив ОСОБА_4 Не погоджуючись із оскаржуваним рішенням, вказує, що судом при ухваленні рішення про стягнення заборгованості з відповідачів солідарно не враховано, що порука припинена. Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, оскільки суд першої інстанції в частині солідарного стягнення з боржника та поручителя заборгованості за кредитним договором і судових витрат зробив свої висновки без належних підстав, висновки суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду в повній мірі погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам у зазначеній вище частині не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 14 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_5 укладено Генеральний договір № ВL 2448/ ВL 2448-К . Відповідно до умов цього договору позивач надав кредит у розмірі 411 000 доларів США з терміном повернення до 1 березня 2033 року. Також сторони вказаного вище договору уклали додаткову угоду ВL 2448/ ВL 2448-К за умовами якої позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, згідно додатку №1 до цієї угоди.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 14 березня 2008 року було укладено договір поруки № ВL 2448/1, згідно з яким поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором у повному обсязі.

30 грудня 2009 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся з вимогою до ОСОБА_4 про сплату протягом 30 календарних днів всієї суми кредиту, процентів та штрафних санкції у зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору щодо повернення коштів. Таку вимогу ОСОБА_4 отримав 3 січня 2010 року, що підтверджується повідомленням про вручення (а.с.26).

Позивач звернувся до суду з цим позовом 16 серпня 2010 року (а.с.1), чого не заперечує його представник.

Кредитором порушено питання про повернення заборгованості в сумі 431 073,77 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 13 серпня 2013 року становить 3 445 572,65 грн.

Відповідно до ст.ст. 1054,1056-1 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредити і сплатити проценти, визначені у договорі.

Згідно зі ст.ст. 553,554,555,629,526 цього Кодексу за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, поручитель і боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Зобов'язання має виконуватись належним чином. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч.1 ст. 530 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому до виплати.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняеться після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняеться, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно з п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають iз кредитних правовідносин», пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашения боргу (залежно від умов договору), так i пред'явлення до нього позову. При цьому в paзi пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Договором поруки від 14 березня 2008 року не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

У зв'язку з порушенням боржником зобов'язань за кредитним договором, банк відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України і умов кредитного договору використав право достроково стягнути заборгованість за кредитним договором, надіславши письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом та сплати інших платежів, пов'язаних з ним, кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання і мав пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Із матеріалів справи вбачається, що позов пред'явлено 16 серпня 2010 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого законом на пред'явлення позову до поручителя щодо повернення кредиту. Відтак, оскільки порука є припиненою.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності;колегія суддів приходить до висновку, що позичальником, яка не оскаржує це судове рішення, порушено виконання умов договору щодо виконання кредитних зобов'язань, допущено заборгованість. Відтак, позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника є підставним і підлягає до задоволення. В цій частині ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Разом з тим в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з поручител, висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Тому оскаржуване рішення в частині солідарного стягнення з позичальника і поручителя в користь позивача заборгованості за кредитним договором, а також судових витрат, які не підлягають стягненню з поручителя відповідно до ст. 88 ЦПК України; підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові відносно поручителя. В решті рішення належить залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.п.1,2 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 20 грудня 2013 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (р/р № 12458 у ПАТ«Універсал Банк», , МФО 322001) заборгованості за кредитним договором в розмірі 431 073,77 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 13 серпня 2013 року становить 3 445 572,65 грн.; і 1 820 грн. судових витрат, - скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення залишити без змін.

Рішенняапеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: