Справа № 309/661/14-ц
Провадження № 2/309/60/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в особі: головуючого-судді: Савицького С.А.

при секретарі: Турдай В.В.

позивача: ОСОБА_1

з участю представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрівської сільської ради Хустського району про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в Хустський районний суд з позовом до Олександрівської сільської ради Хустського району про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, посилаючись на те, що вона у відповідності до контракту укладеного у 2013 році з Олександрівською сільською радою працює директором сільського будинку культури с. Олександрівка Хустського району. У січні 2014 року вийшовши у звичайному режимі на роботу зі слів колег їй стало відомо, що головою Олександрівської сільської ради її було звільнено з роботи. Звернувшись до голови сільської ради, дана інформація була підтверджена і вручено їй розпорядження про звільнення № 01 від 08.01.2014 року, а також під тиском її зобовязано ознайомитися з листом від 17.12.2013 року. Зі звільненням вона не згідна, оскільки вважає, що воно відбулося з порушенням норм трудового законодавства зокрема ст.ст. 36, 40 КЗпП України та умов контракту, зокрема п. 3.5 та 7.2 Контракту. Вона не подавала жодної заяви про звільнення. За весь час роботи випадків порушення законодавства чи умов контракту не допускала. У встановлені контрактом терміни, про будь-які заперечення стосовно продовження контракту їй повідомлено не було. Однак, у січні 2014 року при отриманні розпорядження про звільнення, їй було повідомлено про лист від 17.12.2013 року, щодо припинення повноважень. Просить суд винести рішення, яким поновити її на роботі на посаді директора сільського будинку культури с. Олександрівка Хустського району, а оскільки вона була звільнена без законної підстави, стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 6971, 90 гривень. Крім того, незаконні дії з боку відповідача є порушенням її законних прав на працю і завдали їй моральної шкоди, яку вона також просить стягнути з відповідача і оцінює у 5000 гривень.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 уточнили позовні вимоги та просила суд поновити її на роботі на посаді директора сільського будинку культури с. Олександрівка, стягнути на її корись з Олександрівської сільської ради середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 44417,75 гривень та моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

Олександрівський сільський голова ОСОБА_3, представник відповідача ОСОБА_4, що діють на підставі доручень позов не визнали, заперечили проти його задоволення посилаючись на подане заперечення на позовну заяву ОСОБА_1, просили суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її вимог.

Заслухавши пояснення позивачки її представника, відповідача та його представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що позивачка ОСОБА_1 згідно розпорядження голови Олександрівської сільської ради Хустського району від 19 лютого 2013 року № 6 була призначена у порядку переведення на посаду директора сільського будинку культури відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП України згідно контракту від 19 лютого 2013 року. Даний контракт був укладений згідно п. 2 ст. 23 КЗпП України, тобто на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Так, згідно п. 7.1 контракту строк його дії з 19.02.2013 року по 31 грудня 2013 року. Пунктом 7.2. контракту передбачено продовження строку його чинності, якщо не буде заперечень від однієї або іншої сторони.

Однак, з оглянутих у судовому засіданні доказів, зокрема рішення виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Хустського району від 13 грудня 2013 року вбачається, що робота позивачки на посаді директора сільського будинку культури була незадовільна, оскільки її ж звіт про роботу сільського будинку культури за звітній період визнаний виконкомом сільської ради незадовільним.

Крім того, як вбачається з актів від 28.05.2013 року, 25.05.2013 року, 31.12.2013 року та пояснюючої від 25.07.2013 року, позивачка ОСОБА_1 займаючи посаду директора сільського будинку культури неодноразово допускала порушення трудової дисципліни у вигляді відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

Після прийняття рішення Олександрівської сільської ради від 13.12.2013 року про визнання роботи ОСОБА_1 незадовільною та враховуючи п. 7.1 контракту (строк дії контракту з 19.02.2013 року по 31 грудня 2013 року), та п. 7.2 контракту (якщо за два тижні до закінчення строку чинності контракту не надійде заперечень від одної або іншої сторони даний контракт продовжує свою дію на той же самий термін і на тих же самих підставах) Олександрівською сільською радою в особі сільського голови ОСОБА_3 директору сільського будинку культури позивачці ОСОБА_1 17 грудня 2013 року було вручено повідомлення про припинення повноважень директора сільського будинку культури 31 грудня 2013 року у звязку з закінченням строку контракту, на якому міститься підпис ОСОБА_1 та запис «Не згодна». Повідомлення зареєстровано у журналі вихідної кореспонденції за № 260 від 17.12.2013 року, що стверджується копіє самого повідомлення та журналу. Даний факт повністю спростовує твердження позивачки про те, що вона не була повідомлена про наступне звільнення.

Після закінчення терміну контракту 31 грудня 2013 року, враховуючи перенесення робочих днів відповідно до розпорядження № 75 від 31.12.2013 року, а також те, що позивачка ОСОБА_1 згідно акту від 31.12.2013 року була відсутня на робочому місці 31.12.2013 року у день закінчення строку дії контракту, Олександрівським сільським головою 08 січня 2014 року видано розпорядженням № 01 «Про звільнення з роботи», яким ОСОБА_1 було звільнено з посади директора сільського будинку культури села Олександрівка у звязку із закінченням строку на який був укладений контракт. Таке звільнення передбачено п. 2 ст. 36 КЗпП України, згідно якого підставами припинення трудового договору є: 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

З оглянутих судом копії розпорядження Олександрівського сільського голови «Про звільнення з роботи» від 08.01.2014 року № 01 та копії записів у трудовій книжці наданих позивачкою вбачається, що вона звільнена у звязку із закінченням контракту, строк якого закінчився 31 грудня 2013 року, відповідно до ст. 40 КЗпП України, хоча ст. 40 КЗпП України не передбачає підставу звільнення припинення трудового договору у звязку із закінчення строку і стосується лише розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Отже, суд констатує той факт, що відповідачем при винесенні розпорядження про звільнення ОСОБА_1 та заповненні її трудової книжки допущена помилка, щодо кваліфікації підстави звільнення за ст. 40 КЗпП України, тоді як правильною була б кваліфікація підстави звільнення позивачки за п. 2 ст. 36 КЗпП України. Дана обставина визнана відповідачем та його представником, помилка була усунута сільським головою ОСОБА_3 шляхом правильного запису з посиланням на п.2 ч.1ст.36 КЗпП України про що свідчить наявна у матеріалах справи належним чином завірена копія розпорядження про звільнення ОСОБА_1

Частиною 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачкою так і не були вказані обставини та факти порушення її прав з підтвердженням відповідними доказами.

Враховуючи вищенаведене, суд погоджується з доводами відповідача та його представників стосовно того, що звільнення позивачки ОСОБА_1 було проведено з дотримання діючого законодавства тому вимога позивачки про поновлення її на роботі є необґрунтованою та безпідставною.

За таких обставин безпідставними є і позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 21, 23, 36 КЗпП України, суд,

Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Олександрівської сільської ради Хустського району про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Хустського

районного суду: підпис ОСОБА_5

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду : ОСОБА_5