Справа № 301/1709/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" лютого 2015 р. м. Іршава Іршавський районний суд Закарпатської області

В особі головуючої судді - Даруда І.А.

при секретарі - Сатін Н.М.

за участю: позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивачів - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа Іршавська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_5, третя особа Іошавська держнотконтора, про визнання договору дарування недійсним. Свої вимоги мотивують тим, що батько позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року і вона є єдиною дочкою померлого. При життя її батько ОСОБА_6 залишив заповіт на ім»я своєї внучки ОСОБА_7, який було посвідчено 21 липня 1997 року секретарем виконкому Довжанської сільської ради ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за №17. Спадщину вони прийняли вчасно, так як після смерті батька звернулися до Іршавської державної нотаріальної контори з відповідними заявами про прийняття спадщини.

Спадковим майном є житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1.

При зверненні до нотаріальної контори у травні 2014 року із заявою про прийняття спадщини, їм стало відомо, що спадковий житловий будинок був за життя батька подарований ОСОБА_5,

Відповідно до договору дарування, укладеного 17 лютого 2009 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_5, житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Договір дарування посвідчений державним нотаріусом Іршавської державної нотаріальної контори Плетньовою Л.М. та зареєстрований в реєстрі за №1-187.

Позивачі вважають, що договір дарування належить визнати недійсним, оскільки на час укладення договору батько не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати.

Вони з померлим проживали поблизу один одного і часто навідувалися до нього. з 2000 року ОСОБА_6 почав погано розуміти значення своїх дій, забувати події та людей. З 2005 року він часто не впізнавав їх, не орієнтувався у подіях, часі, говорив не связно. Надалі його стан тільки погіршувався, він перестав впізнавати родичів, постійно кудись йшов, його знаходили і повертали додому. 29 травня 2010 року його знайшли в Хустському районі та помістили у районну лікарню. І такі його неадекватні дії продовжувалися аж до самої смерті.

Згідно листа головного лікаря амбулаторної загальної практики сімейної медицини с.Довге за №34 від 20.06.2014 року ОСОБА_6 хворів кардіосклерозом атеросклератичним з порушенням ритму СН І-ст., церебральним атеросклерозом з хронічним порушенням мозкового кровообігу у виді інтелектуально-мнестичних розладів та старечим недоумством.

В суді позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю, додатково пояснили, що покійний ОСОБА_6 купив спірний житловий будинок у 1985 році разом з дружиною, яка також внесла частину грошей, однак, він казав, що бере в дружини таку жінку, яка не має дітей і тому в подальшому в неї не буде проблем із спадщиною. Напротязі багатьох років вони всіляко допомагали покійному і тому після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_2 27 травня 2014 року звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а 28 травня 2014 року при зверненні до сільської ради їм стало відомо, що право власності на спірний житловий будинок вже зареєстровано. Просять позов задовольнити.

Представник позивачів ОСОБА_3 в суді позовні вимоги підтримала, просить такі задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не з»явилася, але надіслала суду заяву, в якій позовні вимоги не визнає, просить відмовити в його задоволенні та справу розглянути без її участі, тому на підставі ст.169 ЦПК України справу розглянуто в її відсутності.

Представники відповідачки ОСОБА_10, ОСОБА_4 в суді позовні вимоги не визнали, представник ОСОБА_4 суду пояснив, що акт судово-психіатричного експерта №189 не відповідає Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, а допитані в суді свідки надали суду суперечливі покази, просять в позові відмовити.

Представник третьої особи державний нотаріус Плетньова Л.М в суді позовні вимоги визнала та суду пояснила, що 17 лютого 2009 року нею було посвідчено договір даруваннч житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в АДРЕСА_1, та зареєстровано в реєстрі за №1-187. При укладенні даного договору дарування були присутні сторони, було встановлено їх особу, згідно паспортів, надано довідку Довжанської сільської ради, була згода дружини померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_12 на дарування житлового будинку, витяг про реєстрацію права власності, і в неї не було жодних сумнівів та підстав у вчиненні нотаріальної дії. Всі документи готувала дружина покійного ОСОБА_12 З підпису та зовнішнього вигляду ОСОБА_6 однозначно видно, що людина хворіла сердечно-сосудистою системою, а враховуючи вік - 81 рік під час укладення договору дарування, він міг і не розуміти значення своїх дій, просить позов задовольнити.

Заслухавши позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, їх представника ОСОБА_3, представників відповідачки ОСОБА_10, ОСОБА_4, представника третьої особи державного нотаріуса Плетньову Л.М., свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_11, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_12, ОСОБА_23 , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з слідуючих підстав.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що їй відомо про те, що спірний житловий будинок був придбаний не тільки за кошти ОСОБА_6, а і за кошти ОСОБА_1, яка всіляко допомагала своєму батькові за життя, спочатку рідко навідувалася до нього, а коли він захворів то приходила до нього частіше, оскільки він потребував сторонньої допомоги. Десь біля останніх 10 років життя в нього був такий стан, що він не впізнавав людей, плутав, одного разу навіть її прийняв за свою дочку. Бачилася з померлим ОСОБА_6 за 2 тижні до його смерті і він вів себе як мала дитина. Вважає, що оскільки він за життя був неграмотною людиною, не ходив до школи, то і не міг нічого підписувати, знав тільки ставити підпис. Про те, що є складений заповіт на ОСОБА_2 їй було відомо. Коли померлий ОСОБА_6 хворів, то його дочка ОСОБА_1 його лікувала, чи перебував він десь на обліку їй невідомо.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що десь на початку червня 2008 року він косив сіно на своїй земельній ділянці, яка знаходиться при виїзді с.Довге. Ввечері, повертаючись додому, він побачив, як ОСОБА_6 йде дорогою та спитав в нього куди він іде, нащо той йому відповів, що йде до своєї дочки ОСОБА_24. Тоді, він посадив ОСОБА_6 до свого автомобіля, однак, куди саме йому треба було їхати він не розумів, казав, щоб їхав кудись, тільки б попасти до дочки, і тоді він запідозрив, що з ОСОБА_6 щось не так. Коли ОСОБА_6 сідав до автомобіля, то сам він не міг підняти свої ноги, потребував сторонньої допомоги. За життя ОСОБА_6 займався столярством, робив вироби з дерева. У 2008 році його батько пішов до ОСОБА_6 продялувати доски, то він вже ніякі роботи, пов»язані з його діяльністю не проводив, а з його розмови було зрозуміло, що він хворий, чим саме хворів і чи лікувався сказати не може.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона неодноразово була у ОСОБА_1 вдома, оскільки вони колеги по роботі. Одного разу, зайшовши до ОСОБА_1, бачила як остання пропонувала батькові ОСОБА_6 їсти, нащо той відповів, що його вже дочка годувала. ОСОБА_1 його спитала, що хто тоді вона йому, на що ОСОБА_6 відповів, що дружина. Десь біля останніх 7 років ОСОБА_6 перестав впізнавати людей, зовні було видно, що ноги в нього хворі. ОСОБА_1 говорила, що батька потрібно лікувати, однак, чим саме не говорила.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що померлого ОСОБА_6 знала ще з 1985 року, оскільки вони проживали на одній вулиці. Він займався столярством. Десь у 2005 році ОСОБА_1 попросила її, щоб прийшла запалила в ОСОБА_6 вдома конвектор. Прийшовши до нього до хати, ОСОБА_1 пішла за викруткою, яка була їй потрібна, а ОСОБА_6, запитавши де вона пішла, назвав свою дочку іншим іменем. Це був перший раз, коли вона запідозрила, що з ним щось не так, а другий раз, коли її чоловік сидів на вулиці з його невісткою, якій було на той час всього 22 роки, а ОСОБА_6 підійшов до них і запитав, що він з бабкою сидить. З часом в ОСОБА_6 погіршувався стан здоров»я. Вона ніколи не чула від ОСОБА_6, що він хоче подарувати будинок відповідачці ОСОБА_5, Він був хворою людиною, в нього були хворі ноги Останні 10 -11 років життя погано орієнтувався, не розумів як повернутися додому, поступово втрачав пам»ять.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що з 1975 по 1977 роки проживав у будинку ОСОБА_6, який приходиться йому дядьком, поки не збудував будинок. Десь у 1977 році ОСОБА_6 купив собі норкову шапку і, повертаючись ввечері додому, його сильно побили по голові, відібравши шапку. У 2008 році він женив свого сина і хотів покликати ОСОБА_6 на весілля, однак, його дружина відповіла, що за ним потрібно дивитися, оскільки він може втекти. ОСОБА_6 навіть його не впізнавав, казав, що він його кум. У ОСОБА_6 були провали у пам»яті, до лікаря його важко було відвести, про лікування йому нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що у ОСОБА_6 пам»ять була порушена давно, в межах 10 років. Одного разу, запросивши його до ОСОБА_6 додому, який то був рік сказати не може, він його не впізнавав. Такий його стан був мабуть наслідок травми. У 1980 році ОСОБА_6 робив йому столярку, вони жили на одній вулиці і він його завжди впізнавав. Одного разу бачив ОСОБА_6 під с.Приборжавським, який був босий та весь мокрий. Тоді він зателефонував родичам ОСОБА_6, щоб прийшли та забрали його додому. Після цього випадку казав родичам ОСОБА_6, щоб віддали його до психлікарні на лікування, однак, вони сказали, що не будуть робити з нього психічно хворого.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що покійний ОСОБА_6та його дружина ОСОБА_12 приходилися їй дядьком та тіткою, у яких за життя не було спільних дітей. Вона часто допомагала їм, в тому числі матеріально..За життя покійний ОСОБА_6 ні з ким її не плутав, впізнавав, навіть перед його смертю. Десь до 2010 року ще займався столярством.

Зі слів тітки ОСОБА_12 їй було відомо, що покійний дядько ОСОБА_6 за життя хворів жовтухою. Щодо договору дарування будинку, то вона може пояснити, що вона особисто двічі відвозила покійного ОСОБА_6 в м.Іршава, а саме до державного нотаріуса , БТІ та допомагала грішми.

Свідок ОСОБА_19,яка суду пояснила, що вона є першою сусідкою сім»ї покійного ОСОБА_6, якого знала з 1985 року. Як сусіди вони спілкувалися, ходили один до одного сім»ями в гості. Бачила ОСОБА_6 майже кожен день, він питав в неї як справи , чи ходить на роботу. Десь за три тижні перед смертю ОСОБА_6 захворів і з того часу почав вже не впізнавати. Причина смерті його їй невідома, бачила як один раз додому до ОСОБА_6 приїжджала швидка допомога. Чим хворів за життя покійний ОСОБА_6 вона не знає, також їй невідомо про той факт, що його знаходили в іншому селі в результаті втрати ним пам»яті.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що останні чотири роки перед смертю покійний ОСОБА_6 почав не впізнавати людей, вважає, що це пов»язано з його віком. Щодо перепису будинку йому нічого невідомо. Покійного ОСОБА_6 знав з того часу, коли він приїхав проживати в с.Довге, він займався столярством. Вони ходили один до одного в гості та домотали один одному. Коли приходив в гості до ОСОБА_6 той його впізнавав. Пам»ятає такий момент, як бачив покійного ОСОБА_6 на дорозі та питав в нього, що куди він іде, на що той відповів, що до дочки, однак, остання проживала в протилежному напрямку.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснила, що покійний ОСОБА_6 останні роки свого життя хворів, плутав, дивилися за ним, щоб ніде не пішов, міг вийти навіть у носках на вулицю, щоб нікуди не пішов закривали від нього ворота. Який саме період часу перед смертю не працював ОСОБА_6 за станком відповісти не може. Вона не часто з ним спілкувалась, а коли бачились, то він питав в неї про її дітей. Чи доглядала його за життя його дочка ,відповісти також не може. Десь за рік до смерті ОСОБА_6 почав не впізнавати людей та плутати.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що вона проживає по сусідству з сім»єю ОСОБА_6 Вони часто бачились, ходила допомагати їм, носила молоко. ОСОБА_6, як звичайна людина, коли не працював за станком, міг випити, однак не зловживав спиртним. Останні два тижні перед смертю ОСОБА_6 вже лежав, про той факт, що від нього закривали ворота, щоб він ніде не пішов, їй відомо. ЇЇ він весь час впізнавав. У свої 85 років покійний ОСОБА_6 виглядав добре, десь останні 2-3 роки до смерті ОСОБА_6 вже не працював за станком. Їй відомо про той факт, як одного разу ОСОБА_25 їздила за ним в м.Хуст у лікарню, оскільки його знайшли п»яного на зупинці та відправили до лікарні. Це було десь за три роки до його смерті. Також був випадок, коли ОСОБА_6 з с.Сільце привіз знайомий ОСОБА_19.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона була дружиною покійного ОСОБА_6, з яким вони разом прожили 29 років. За життя її чоловік був роботящим. У 84 роки ОСОБА_6 став не впізнавати, вона закривала від нього ворота, щоб ніде не пішов, а одного разу було так, що зранку вона пішла на город, а коли повернулася то його не знайшла, після чого пішла до його дочки ОСОБА_1, спитала в неї чи не бачила його, на що вона їй відповіла, що чому за ним не доглядає. Про той факт, що його були знайшли в м.Хусті їй відомо. Його дочка ОСОБА_1 приходила до них додому раз у рік можливо. Її покійний чоловік ОСОБА_6 переписав хату на ОСОБА_5, тому що вона їх доглядала.

Свідок ОСОБА_23 суду пояснив, що покійного ОСОБА_6 знає з того часу, коли він одружився з його тіткою ОСОБА_12 Покійного бачив за три дні до його смерті , також йому відомо, що він останній місяць слабо говорив, а перед смертю вже зовсім не розмовляв. Йому відомо про той факт, що тітка ОСОБА_12 закривала ворота, щоб ОСОБА_6 ніде не пішов, оскільки міг піти до знайомих і там з ними випити. Також знає про випадки, коли ОСОБА_6 привозили з різних сіл додому, його він весь час впізнавав і ні з ким не плутав. ОСОБА_6 за життя займався столярством, до якого точно часу, сказати не може, знає тільки, що відключили від нього станок, щоб не працював. Зі слів його дружини йому відомо, що вона їздила в м.Хуст за ОСОБА_6, а про те, що з с.Сільця його також привози у зв»язку з втратою пам»яті , можливо чув, не пам»ятає. Він був присутній у державного нотаріуса при укладенні договору дарування будинку.

Згідно ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Допитані в суді свідки ствердили, що біля останніх десяти років покійний ОСОБА_6 погано орієнтувався у часі та просторі, не впізнавав близьких йому людей, в контакт вступав важко, на питання відповідав неадекватно або зовсім не відповідав, боявся людей, міг вийти на вулицю без взуття, тому близькі закривали хвіртку на замок, щоб він не міг вийти з двору на вулицю.

Покази свідків ОСОБА_12, ОСОБА_11 та ОСОБА_23 суд оцінює критично, оскільки вони є близькими родичами відповідачки ОСОБА_5 і зацікавлені в результаті розгляду даної справи, а тому надали суду покази, які суперечать показам інших допитаних в суді свідків, не узгоджуються з висновком судово-психіатричної експертизи.

Згідно акту судово-психіатричного експерта №189, ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року на момент укладення договору дарування житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 17 лютого 2009 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На момент вчинення правочину 17 лютого 2009 року ОСОБА_6 виявляв ознаки вираженого недоумства внаслідок органічного ураження головного мозку змішаного ґенезу (травматичної та дисциркуляторної енцефалопатії). Виражене слабоумство позбавляло його здатності розуміти та усвідомлювати свої дії.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення свої дій та (або) керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо) (а.с.101-109).

Посилання представника відповідачки ОСОБА_4 про те, що акт судово-психіатричної експертизи №189 не містить обов»язкових реквізитів не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки дана експертиза проведена у відповідності до вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та відповідає вимогам ст.147 ЦПК України.

Позивачі не пропустили строк позовної давності, оскільки про існування зазначеного правочину їм стало відомо тільки у травні 2014 року після звернення до Іршавської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, що стверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.5), де датою заведення та видачі є 27 травня 2014 року.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст 3, 15, 118,119,120, 147, 212-214 ЦПК України, ст.ст. 203,225, 261 Цивільного кодексу України, суд,-

Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, укладеного 17 лютого 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_26, посвідченого державним нотаріусом Іршавської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №1-187, скасувати державну реєстрацію договору дарування від 17 лютого 2009 року та привести сторони у первісне положення.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 243,60 (двісті сорок три грн.. 60 коп.) в повернення судового збору.

На рішення може бути подана апеляція протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя : І. А. Даруда