АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/697/15 Доповідач - Кузьма Р.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Кузьми Р.М.

суддів - Сташків Б. І., Костів О. З.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю представника ТНЕУ ОСОБА_1, апелянтів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20 березня 2015 року по справі за позовом Тернопільського національного економічного університету до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення із студентського гуртожитку без надання іншого житлового приміщення,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року Тернопільський національний економічний університет (далі ТНЕУ) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення з кімнати студентського гуртожитку № 2 блоку № 106 по вул. Львівська, 7 у м. Тернополі без надання іншого житла. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що гуртожиток в якому проживають відповідачі належить ТНЕУ на праві оперативного управління та має статус гуртожитку для проживання студентів, тому проживання відповідачів у даному приміщенні є незаконним, так-як вони не були вселені у спірне житло з дотриманням вимог житлового законодавства, не є студентами університету та не перебувають із навчальним закладом у трудових відносинах, що грубо порушує права ТНЕУ.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 березня 2015 року позовні вимоги Тернопільського національного економічного університету задоволено.

Виселено ОСОБА_2 (зареєстрованого: ІНФОРМАЦІЯ_1, гуртожиток № 2 блок № 106, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1), ОСОБА_3 (зареєстровану: м. Тернопіль, вул Львівська, 7, гуртожиток № 2 блок № 106, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2), ОСОБА_6 (зареєстровану: ІНФОРМАЦІЯ_1, гуртожиток № 2 блок № 106, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_7 (зареєстровану: ІНФОРМАЦІЯ_1, гуртожиток № 2 блок № 106, ідентифікаційний номер: НОМЕР_3) з блоку № 106, студентського гуртожитку № 2 по вул. Львівська, 7 в м. Тернополі без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто із ОСОБА_2 (зареєстрованого: ІНФОРМАЦІЯ_1, гуртожиток № 2 блок № 106, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) в користь Тернопільського національного економічного університету 26,82 гривень сплаченого позивачем судового збору.

Стягнуто із ОСОБА_3 (зареєстрованої: м. Тернопіль, вул Львівська, 7, гуртожиток № 2 блок № 106, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) в користь Тернопільського національного економічного університету 26,82 гривень сплаченого позивачем судового збору.

Стягнуто із ОСОБА_6 (зареєстрованої: ІНФОРМАЦІЯ_1, гуртожиток № 2 блок № 106, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2) в користь Тернопільського національного економічного університету 26,82 гривень сплаченого позивачем судового збору.

Стягнуто із ОСОБА_7 (зареєстрованої: ІНФОРМАЦІЯ_1, гуртожиток № 2 блок № 106, ідентифікаційний номер: НОМЕР_3) в користь Тернопільського національного економічного університету 26,82 гривень сплаченого позивачем судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Також апелянти вважають, що суд порушив ч.1ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини щодо права на справедливий розгляд незалежним і безстороннім судом.

У судовому засіданні ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представник ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу, зіславшись на доводи викладені в ній, просять її задовольнити.

Представник Тернопільського національного економічного університету ОСОБА_1 апеляційної скарги не визнає, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі, які зареєстровані та проживають у студентському гуртожитку № 2 у блоці № 106 по вул. Львівська, 7 в м. Тернополі не перебувають у трудових відносинах із ТНЕУ та не навчаються у вказаному навчальному закладі тому у них відсутні законні підстави для проживання у спірному студентському гуртожитку.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЖК УРСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитками надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 128 ЖК УРСР, порядок надання жилої площі в гуртожитку визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3. ОСОБА_6, ОСОБА_7 поселені та зареєстровані в гуртожиток № 2 по вул. Львівська, 7 в м. Тернополі на підставі заяви ОСОБА_2 на ім'я ректора Тернопільського інституту народного господарства, правонаступником якого є ТНЕУ, від 06.06.1994 року, як працівника Тернопільського районного відділу УМВС України в Тернопільській області. Дані факти підтверджуються довідкою № 127 виданою ТНЕУ та відмітками про місце реєстрації в паспортах відповідачів.

Згідно довідки № 497 виданої 04.10.2012 року ТНЕУ ОСОБА_7 працювала в даному університеті на 0,5 ставки за сумісництвом з 06.08.2002 року по 25.12.2007 рік завідувачем камери схову в гуртожитку № 2, а з 26.12.2007 року по 16.10.2008 рік прибиральницею гуртожитку № 2.

Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України указав, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку.

Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української РСР, ч. 1 п. 10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрації підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Доказів того, що позивачем приймалося рішення про вселення сім'ї відповідачів в гуртожиток у відповідності до ст. 128 ЖК УРСР ні судом першої інстанції ні апеляційним судом не здобуто та не доведено відповідачами.

Тому, судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги як належний доказ посилання відповідачів та наданні останніми корінці ордерів, а також ордер № 347 виданий 01.09.1993 року Тернопільським інститутом народного господарства, правонаступником якого є ТНЕУ, на поселення ОСОБА_2 та ОСОБА_7 в гуртожиток № 1 та ордер №34 виданий 01.07.1995 року Тернопільським інститутом народного господарства, правонаступником якого є ТНЕУ, на поселення ОСОБА_2 та ОСОБА_7 в гуртожиток №2 кімната № 106, оскільки вони видані не на підставі спільного рішення адміністрації установи та відповідного профспілкового комітету, в той час як отримання спеціального ордера є лише формалізованим підтвердженням наявності такого рішення.

Отже, проживання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_6 у гуртожитку не пов'язане із їх роботою у ТНЕУ або ж із навчанням.

Також, у відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З огляду на те, що відповідачі поселені у спірний гуртожиток у невстановленому законодавством порядку, вимоги про їх виселення поставив у зв'язку із необхідністю поселення студентів, а їх проживання до моменту пред'явлення визначених позовних вимог не порушувало прав позивача щодо спірного житла, тому відсутні підстави вважати, що строки позовної давності пропущено.

Враховуючи вищенаведені факти суд першої інстанції правомірно задовольнив позов оскільки, відповідачі на час звернення до суду не перебувають у трудових відносинах із ТНЕУ, а гуртожиток № 2 по вул. Львівська, 7 в м. Тернополі згідно довідки Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 15.11.2012 року № 124-22/3351 знаходиться на балансі ТНЕУ та має статус студентського гуртожитку.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_8