РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10683/14-ц

пр. № 2/759/280/15

30 березня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Миколаєць І.Ю.

при секретарі Іовій О.О.

за участю позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2,ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 05.12.2014 р. просить в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнати за ним право власності на: ? частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; ? частину нежитлового приміщення загальною площею 49,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4; ? частину діючого перукарського бізнесу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4; ? частину об»єкту незавершенного будівництва загальною площею 30,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 або стягнути з ОСОБА_5 грошову компенсацію за ? частину, що становить 113193,36 грн.; ? частину автомобіля ЗАЗ «Daewoo sens» або стягнути з ОСОБА_5 грошову компенсацію ? його вартості; 42500,00 грн. грошової компенсації від продажу частини перукарського бізнесу.

У вересні 2014 р. ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, яка була прийнята судом до спільного розгляду із первісним позовом, у якій в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя просить визнати за нею право власності на: нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4; трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; ? частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5.

Сторони заявлені позовні вимоги щодо поділу наступного майна: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; нежитлового приміщення загальною площею 49,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4; діючого перукарського бізнесу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4; об»єкту незавершенного будівництва загальною площею 30,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; автомобіля ЗАЗ «Daewoo sens»; земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_5. Оскільки сторонами не ставляться вимоги щодо автомобіля «ЗАЗ-110207», яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1, та щодо боргових зобов»язань ОСОБА_5, та оскільки у межах даної цивільної справи судова товарознавча експертиза вартості майна не проводилась, отже суд визначає ідеальні частки саме того майна, яке було заявлене сторонами у їх позовних вимогах.

Суд не бере до уваги уточнення вимог зустрічної позовної заяви представника ОСОБА_4 у судовому засіданні 30.03.2015 р. під час його виступу у судових дебатах.

У судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали та просили його задовольнити, проти зустрічного заперечували в повному обсязі. Представники позивача в обгрунтування заявлених вимог посилаються на наступне.

З 17.10.1990 р. сторони перебували у шлюбі, за час якого ними було придбано майно: нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 та трьохкімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1. Дане майно є спільною сумісною власністю, а отже має бути розділене між сторонами навпіл. Оскільки шлюб між сторонами було розірвано в серпні 2014 р., позивач вважає, що об»єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_2 (попередній договір купівлі-продажу квартирибув укладений 11.04.2014 р.); перукарський бізнес ОСОБА_5, автомобіль ЗАЗ «Daewoo sens», що належить ОСОБА_5, а також грошова компенсація від продажу частини перукарського бізнесу є об»єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягають розподілу між сторонами по ? частині.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_4 зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити, проти основного позову заперечував в повному обсязі. Заперечення проти основного позову ґрунтуються на наступному.

Наприкінці 2008 р. ОСОБА_5 продала квартиру, подаровану їй батьком (АДРЕСА_3) та 10.04.2009 р. купила трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1. тобто фактично придбала квартиру за кошти, які були виручені від продажу подарованої їй квартири, а отже розподілу не підлягає.

Нежитлове приміщення та перукарський бізнес за адресою: АДРЕСА_4, на думку представника відповідача не є об»єктом спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу з огляду на те, що вказане майно є майном фізичної особи-підприємця, яким є ОСОБА_5, та використовується в її підприємницькій діяльності. Для обладнання у вказаному приміщенні салону краси ОСОБА_5 використала кошти від продажі подарованої їй батьком дачі, за які було здійснено капітальний ремонт приміщення та придбане обладнання для салону, отже твердження позивача щодо його участі в придбанні обладнання для салону є безпідставним, оскільки на той час сторони разом не проживали, спільного господарства та бюджету не вели, що підтверджується і тим фактом, що в лютому 2005 р. ОСОБА_5 було подано позовну заяву про розірвання шлюбу.

Представник ОСОБА_5 також заперечує проти задоволення вимоги позивача про отримання половини коштів від укладання договору купівлі-продажу частини устаткування перукарського бізнесу на суму 85000,00 грн., оскільки по-перше, такий договір так і не був укладений, а по-друге, це майно є власністю фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, а тому поділу не підлягає.

В обгрунтування своїх заперечень стосовно вимог позивача про отримання частини коштів вкладених в об»єкт незавершенного будівництва за адресою: АДРЕСА_2, пердставник відповідача посилається на те, що оплата за попереднім договором так і не була проведена, а сам договір був розірваний. Оскільки кошти ОСОБА_5 не сплачувались, тому і вимога про поділ цього майна є безпідставною.

ОСОБА_4 було також додано, що оскільки у 2008 р. ОСОБА_1 придбав земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_5, а шлюб між сторонами було розірвано у 2014 р., то дана земельна ділянка є об»єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає розподілу між сторонами по ? частині.

Вислухавши пояснення позивача та його представників, представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що зустрічний та основний позови підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Судом встановлено, що 17.11.1990 р. сторони уклали шлюб, про що Ленінградським відділом реєстрації шлюбів м. Києва зроблено актовий запис № 1881, та видане відповідне свідоцтво (а.с.5). Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що зроблено актові записи та видані відповідні свідоцтва (а.с.31, 32). У ОСОБА_5 є також донька, яка народжена від попереднього шлюбу, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 35).

З пояснень наданих суду стало відомо, що за заявою ОСОБА_5 їх шлюб було розірвано у серпні 2014 р. рішенням Святошинського районного суду м. Києва. Оскільки даний факт ОСОБА_1 не заперечувався, суд приймає даний факт до уваги.

В період шлюбу, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10.04.2009 року ОСОБА_5 придбала трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1., право власності якої зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкт нерухомого майна 11.06.2009 р. на праві приватної власності, реєстраційний номер 522 (а.с. 26).

Суд не погоджується з посиланнями представника відповідача не те, що трьохкімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1, була фактично придбана ОСОБА_5 за кошти, які були виручені нею від продажу квартири подарованої їй батьком (АДРЕСА_3) 10.04.2009 р., оскільки суду не надані докази того, що саме за ці кошти, тобто кошти від реалізації особистої приватної власності, була придбана спірна квартира.

Отже, суд в порядку поділу майна визнає, що квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є об»єктом спільної сумісної власністі подружжя, та визнає за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 право власності по ? частині цієї квартири.

Суд відмовляє у позовній вимозі позивача про визнання за ним права власності на ? частину нежитлового приміщення загальною площею 49,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 та 42500,00 грн. грошової компенсації від продажу частини перукарського бізнесу ОСОБА_5 з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно витягу з розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації № 1678 «Про надання в орендне користування нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва» від 25.09.2002 р. ОСОБА_5, як приватний підприємець, отримала приміщення на першому поверсі в буд. АДРЕСА_4 в орендне користування під перукарню (а.с. 49). Факт орендного користування даний приміщенням підтверджується також: витягами з розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації «Про надання в орендне користування нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва» № 59 від 28.01.2003 р., № 299 від 18.02.2004 р. за яким ПП ОСОБА_5 отримала приміщення на першому поверсі в буд. АДРЕСА_4 в орендне користування (а.с. 50, 51); ордером № 883 від 13.02.2003 р. від Управління комунального майна Шевченківської районної у м. києві державної адміністрації на право укладення договору оренди (а.с. 41); договором оренди нежитлового приміщення НОМЕР_1 від 20.03.2003 р., за яким ПП ОСОБА_5 прийняла в орендне користування вказане приміщення(а.с. 42-43); заявами ОСОБА_5 про надання дозволу на оренду та вчинення інших дій (а.с. 44, 45, 46, 47, 48); та іншими розпорядженнями і документами про надання дозволу ОСОБА_5 на вчинення різних дій (а.с. 52-86).

Згідно Витягу з рішення Шевченківської районної у м. Києві ради № 644 «Про приватизацію об»єктів комунальної власності Шевченківського району м. Києва» від 27.12.2005 р. до переліку об»єктів комунальної власності Шевченківського району м. Києва, що підлягають приватизації шляхом викупу було включено нежитлове приміщення загально площею 49,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4, яке орендувала СПД-ФО ОСОБА_5 (а.с. 90). Саме на підставі цього рішення Шевченківської районної у м. Києві ради 24.05.2006 р. ОСОБА_5 уклала договір купівлі-продажу вказаного приміщення за 120840,00 грн. (а.с. 92-94), право приватної власності якої зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкт нерухомого майна 24.05.2006 р., реєстраційне посвідчення № 022031 (а.с. 91).

Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, відповідно до положень статей 57, 61 СК ( 2947-14 ), ст. 52 ЦК ( 435-15 ) майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Отже, майно фізичної особи підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об»єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст.ст. 60, 61 СК України, а тому нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

На цій же підставі, суд також відмовляє позивачу у його позовних вимогах про визнання за ним право власності на ? частину діючого перукарського бізнесу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, а також у його позовних вимогах про грошову компенсацію від недоведеного позивачем продажу частини перукарського бізнесу ОСОБА_5.в розмірі 42500,00 грн.

Суд також відмовляє ОСОБА_1 у його позовній вимозі про визнання за ним права власності на ? частину об»єкту незавершенного будівництва загальною площею 30,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 або у стягненні з ОСОБА_5 грошової компенсації у розмірі 113193,36 грн., оскільки згідно повідомлення про розірвання договору (а.с. 220), а також довідки (а.с. 221) ОСОБА_5 не сплатила у встановлені строки кошти в сумі 226320,40 грн. і попередній договір був розірваний. Оскільки не доведено, що кошти ОСОБА_5 не сплачувались, а тому вимога про їх поділ є безпідставною.

Суд задовольняє вимогу позивача про визнання за ним права власності на ? частину автомобіля ЗАЗ «Daewoo sens», з огляду на наступне.

За інформацією Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в м. Києв від 01.12.2015 р. вбачається, що автомобіль ЗАЗ «Daewoo sens», д.н.з. НОМЕР_2, № куз. НОМЕР_3 належить ОСОБА_5 на праві приватної власності та придбаний нею у 2008 р. (а.с. 195), отже є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу.

Предметом зустрічної позовної заяви є ? частина земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5, що належить ОСОБА_1

Суд задовольняє позовну вимогу ОСОБА_5 про визнання за нею права власності на ? частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5 з огляду на наступне. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.08.2008 р. ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_5, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського ноатріального округу Дучук О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 3060 (а.с. 113). Оскільки дана земельна ділянка булла придбана ОСОБА_1 за час його перебування в шлюбі з ОСОБА_5, це майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу.

Слід зазначити, що при ухваленні цього рішення суд виходить із принципу диспозитивності, тобто справу суд розглядає лише в межах заявлених позовних вимог. В цьому провадженні суд здійснив поділ спірного та заявленого до поділу майна у розумінні їх ідеальних часток. Під час розгляду справи судом було також встановлено наявність і іншого майна, зокрема автомобіль «ЗАЗ Комбі», д.н.з. НОМЕР_4, що належить ОСОБА_1, а також зі слів представника ОСОБА_5, наявність кредитних (боргових) зобов»язань ОСОБА_5, що не враховується при вирішенні цієї справи за відсутності встановленої вартості всього спільного майна подружжя та за відсутності доказів всього об»єму боргових зобов»язань.

Керуючись ст. ст. 57, 70, 71 СК України, Постановою Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, ст.ст. 10,11, 57, 60, 179, 209, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, задовольнити частково.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, припинивши право власності ОСОБА_5 на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину автомобіля ЗАЗ «Daewoo Sens», д.н.з. НОМЕР_2, № куз. НОМЕР_3, припинивши право власності ОСОБА_5 на ? частину автомобіля ЗАЗ «Daewoo Sens», д.н.з. НОМЕР_2, № куз. НОМЕР_3.

В інших позовних вимогах відмовити.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, задовольнити частково.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнати за ОСОБА_5 право власності на ? частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5. припинивши право власності ОСОБА_1 на ? частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5.

В інших позовних вимогах відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: