Справа № 192/2877/14
Провадження № 2/192/99/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2015 р.СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Омелюх В.М.,

при секретарі - Савчуковій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Солоне цивільну справу за позовом прокурора Солонянського району Дніпропетровської області до Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2, треті особи - Реєстраційна служба Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, відділ Держземагенства у Солонянському районі Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення сесії сільської ради, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та зобов'язання повернути земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Солонянського району Дніпропетровської області з посиланням ст.121 Конституції України, ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст.45 ЦПК звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання протиправним та скасування рішення Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 09 квітня 2014 року №9 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 та зобов'язання повернути земельну ділянку.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 09 квітня 2014 сесією Військової сільської ради було прийнято рішення №8 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», згідно якого було затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 1,0656 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, якій 17 липня 2013 року відділом Держземагенства у Солонянському районі присвоєно кадастровий номер - НОМЕР_1, а 16 квітня 2014 року Реєстраційною службою Солонянського районного управління юстиції на дану земельну ділянку зареєстровано право власності за ОСОБА_2, що свідчить про те, що остання реалізувала своє право безоплатної передачі вказаної земельної ділянки у власність.

Разом з тим, того ж дня 09 квітня 2014 року сесією сільської ради було прийнято рішення №9 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», за яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0.2942 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, якій 17 липня 2013 року відділом Держземагенства у Солонянському районі присвоєно кадастровий номер - НОМЕР_2, а 16 квітня 2014 року Реєстраційною службою Солонянського районного управління юстиції на дану земельну ділянку зареєстровано право власності за ОСОБА_2, що свідчить про те, що остання вдруге реалізувала своє право безоплатної передачі земельної ділянки у власність за одним і тим же цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що суперечить ст.116 Земельного кодексу України, за якою передбачено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у межах норм, передбачених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання, а відповідно до ст.121 Земельного кодексу України громадяни мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га.

Оскільки ОСОБА_2 вже скористалась своїм правом на безоплатну передачу у власність земельної ділянки для ведення селянського господарства, то сесія Військової сільської ради не мала права приймати рішення №9 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» та передавати ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0.2942 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, при цьому вказане рішення було прийнято без дотримання вимог п.п.1,2 ст.186-1 Земельного кодексу України, ст.20 Закону України «Про землеустрій, постанови КМУ «Про затвердження Порядку ведення державного земельного кадастру» від 17 жовтня 2013, що було встановлено проведеною 23 травня 2014 року перевіркою Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області, а вказане свідчить про те, що рішення сільської ради суперечить вимогам чинного земельного законодавства і підлягає скасуванню в судовому порядку, а земельна ділянка поверненню у комунальну власність.

Так як сільська рада не може скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення, прокурор в інтересах територіальної громади Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області звертається з даним позовом до суду для усунення грубого порушення встановленого законом порядку надання у власність земельних ділянок, право власності на які підтверджується не державним актом на право власності на земельну ділянку, а згідно ст.125 ЗК України присвоєнням кадастрового номеру та державною реєстрацією цього права. Прохали скасувати рішення сільської ради №9 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» як протиправне, а також скасувати державну реєстрацію права власності відповідача ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку площею 0.2942 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 та зобов'язати останню повернути вказану земельну ділянку у власність територіальної громади.

Прокурор прокуратури Солонянського району Білоус М.О. як позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з зазначених в позовній заяві підстав та просив їх задовольнити, посилаючись на те, що сесія сільської ради шляхом затвердження проекту землеустрою передала відповідачеві ОСОБА_2 безоплатно у власність дві земельні ділянки за одним цільовим призначенням - для ведення селянського господарства, що суперечить вимогам ст.ст.116,118,121 Земельного кодексу України, чим були порушені права територіальної громади Військової сільської ради Солонянського району, а у зв'язку з тим, що відповідачем є саме Військова сільська рада, то з даним позовом звертається прокурор, так як позивач та відповідач не можу бути однією ж і тією ж особою.

Представник відповідача Військової сільської ради в судовому засіданні позов не визнав, прохав відмовити в задоволені позову та пояснив, надавши суду і письмові заперечення проти позову (а.с.103-109), що звертаючись з даним позовом до суду одноосібно прокурор фактично заявив позов в інтересах територіальної громади Військової сільської ради, яка одночасно є і відповідачем, так як за законом представляє інтереси територіальної громади та здійснює право власності держави на землю, в той час як позивач і відповідач не можуть співпадати в одній особі, що виключає розгляд даного позову судом, так як прокурор в такому випадку є неналежним позивачем, так як має право звертися самостійно з відповідним позовом до суду лише в двох випадках: у разі відсутності органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, або відсутності у нього повноважень на звернення з позовом до суду. Вважав, що позов з зазначених в ньому підстав по суті є необґрунтованим та недоведеним, оскільки сільська рада не передавала двічі безоплатно відповідачеві ОСОБА_2 земельні ділянки за цільовим призначення для ведення селянського господарства, оскільки остання звернулась до сільської ради з однією заявою про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2.0 га, яка розташована в АДРЕСА_1 на підставі якої рішенням сесії сільської ради №6 від 05 червня 2012 року їй було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства саме у такому розмірі. Для розробки зазначеного проекту ОСОБА_2 звернулась до сертифікованого інженера землевпорядника, яким в процесі виконання геодезичних вимірювань було з'ясовано, що вказана земельна ділянка розділяється під'їздом до трансформаторної будки на дві частини, одна з яких площею 1,0656 га, а інша - 0,2942 га, у зв'язку з чим було складено два проекти землеустрою, так як кожній земельній ділянці присвоюється окремий кадастровий номер, а відповідність проектів земелеустрою була перевірена держаним кадастровим реєстратором при здійснені ним присвоєння земельним ділянкам кадастрових номерів. В той же час, до компетенції сільської ради не входить перевірка проектів землеустрою щодо їх відповідності земельному законодавству. Рішенням сесії сільської ради №8 та №9 від 09 квітня 2014 року було проекти затверджено та передано у власність ОСОБА_2 зазначені земельні ділянки, мають одну і ту ж адресу місця їх розташування, а вказане свідчить про те, що відповідач ОСОБА_2 скористувалась своїм правом на отримання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення селянського господарства лише один раз, а не двічі як зазначено прокурором в позовній заяві. Не є підставою для скасування рішення сесії сільської ради №9 в акт перевірки Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області від 23 травня 2014 року, оскільки рішення сільської ради не було предметом вказаної перевірки, а за її висновками вказані прокурором в позові підстави взагалі не зазначені.

Відповідачка ОСОБА_2, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи через свого представника ОСОБА_4 (а.с.148), в судове засідання 28 травня 2015 року не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, у зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу у її відсутність, оскільки її інтереси в судовому засіданні представляє її представник згідно нотаріально посвідченої довіреності з усіма повноваженнями сторони у справі (а.с.87,88,115).

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення, пояснив, надавши суду і письмові заперечення проти позову (а.с.110-114), що ОСОБА_2 04 травня 2012 року звернулась відповідно до ст.118 ЗК України до сільської ради з заявою про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га у АДРЕСА_1 на підставі якої рішенням сесії сільської ради №6 від 05 червня 2012 року їй було дозволено розробку відповідного проекту щодо відведення земельної ділянки у власність площею саме 2,0 га по АДРЕСА_1, за виготовленням якого в лютому 2013 року вона звернулась до сертифікованого землевпорядника ОСОБА_5, яким в процесі проведення геодезичних зйомок було з'ясовано, що земельну ділянку розділяє дорога, у зв'язку з чим ним було виготовлено два проекти із землеустрою з присвоєнням відповідно і двох кадастрових номерів щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 1,3598 га, які в подальшому було затверджено рішеннями сесії сільської ради №8 та №9 від 09 квітня 2014 року, та передано у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1, яка складається з двох частин: перша - площею 1,0656 га, друга - 0.2942 га, що свідчить про те, що вона скористалась своїм правом на отримання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення селянського господарства лише один раз. Прохав врахувати, що зазначений прокурором на обґрунтування позову акт перевірки Державною інспекцією сільського господарства в Дніпропетровській області від 23 травня 2014 року щодо дотримання земельного законодавства Військовою сільською радою взагалі не містить висновків щодо рішення сесії сільської ради №9 від 09 квітня 2014 року щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 площею 0.2942 га. Крім цього, зазначив, що органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у галузі земельних правовідносин, є територіальні громади місцевого самоврядування, тобто сільські ради, в той же час прокурором заявлено даний позов без зазначення органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, без врахування, тих обставин, що у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень на звернення з позовом до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набирає статусу позивача, але даний позов прокурором заявлено лише з зазначенням порушення інтересів територіальної громади. Вважав, що рішення сільської ради про затвердження проектів землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельних ділянок для ведення селянського господарства відповідаю вимогам чинного законодавства і відсутні будь-які визначені законом підстави для визнання рішення протиправним та його скасування, як відсутні і підстави для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку та її повернення у комунальні власність.

Представник третьої особи - відділу Держземагенства у Солонянському районі Дніпропетровської області Суслик В.О. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову прокурора та пояснила, що в разі коли при розробці проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам було виявлено, що на території такої земельної ділянки знаходиться дорога (проїзд), то в даний час складається один проект землеустрою, в якому зазначаються частини земельної ділянки, з яких вона складається, при цьому кожній з частин присвоюється самостійний кадастровий номер. При присвоєнні кадастрового номера земельній ділянці державний кадастровий реєстратор перевіряє відповідність наданої документації вимогам закону і при виявлені такої невідповідності це може бути підставою для відмовити в реєстрації кадастрового номера на земельну ділянку, але побачити в електронному реєстрі, що на певну особу вже зареєстровано земельну ділянку за цим же цільовим призначення складно.

Представник третьої особи - Реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.162), в судове засідання не з'явися, надавши письмову заяву про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.164,165).

Свідок ОСОБА_5 показав суду, що він є приватним підприємцем, який має право здійснювати розробку проекту землеустрою, на що має відповідні документи. За укладеним з ОСОБА_2 договором він здійснював розробку проекту землеустрою щодо відведення їй у власність земельної ділянки для ведення селянського господарства, в процесі якого було виявлено на земельній ділянці проїзд до газової підстанції, який розділяв земельну ділянку на дві частини, після чого він звернувся до відділу Держземагенства у Солонянському району, де начальником відділу Вовк О.Ю. йому було роз'яснено необхідність складання двох проектів землеустрою на кожну частину земельної ділянки окремо, що ним і було зроблено. Вважав, що ОСОБА_2 скористалась своїм правом на отримання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення селянського господарства один раз, оскільки це одна і та ж земельна ділянка, яка складається з двох частин.

Суд, заслухавши пояснення прокурора як позивача, представників відповідачів - Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2, третьої особи - відділ Держземагенства у Солонянському районі Дніпропетровської області, свідка ОСОБА_5, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

Згідно зі ст.1 Цивільного кодексу України, ст.ст.2,5 Земельного кодексу України земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю. Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, тому спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Згідно ст.121 Конституції України, ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру» та ст.45 ЦПК України на органи прокуратури покладені функції представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом, в тому числі в разі наявності порушень або загрози порушень інтересів держави, при цьому прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також визначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в заяві і в такому разі набирає статусу позивача.

Статтею 112 Земельного кодексу України, в редакції станом на період виникнення спірних правовідносин, передбачено, що до компетенції сільських, селищних, міських рад у галузі земельних правовідносин на території сіл, селищ, міст належить, в тому числі і б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх в користування, при цьому безоплатна передача земельних ділянок у власність громадянам здійснюється в тому числі і у разі : в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом, яка проводиться один раз по кожному виду використання.

Згідно із частиною першою пункту 12 «Перехідні положення ЗК України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель,зазначених в абзаці третього цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Положеннями ст.121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 26 ч. 1 п. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що питання передачі земельних ділянок у власність громадянам вирішуються виключно на пленарних засідання органу місцевого самоврядування, тобто на сесії сільської ради.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.118 Земельного кодексу України, в редакції чинній на період виникнення спірних правовідносин, передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Згідно зі статтею 50 Закону України «Про землеустрій» , яка була чинною на час виникнення правовідносин, у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Судом встановлено, що 05 червня 2012 року сесія Військової сільської ради Солонянского району Дніпропетровської області за заявою ОСОБА_2 (а.с.20,152,174) прийняла рішення №6 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою відведення земельних ділянок громадянам», в тому числі ОСОБА_2 - 2.0 га в АДРЕСА_1 для ведення селянського господарства, при цьому в рішенні зазначено, що громадянам виготовлену проектну документацію необхідно подати на затвердження сільською радою для уточнення площі та подальшого провадження, а рішення дійсне для виконання 1 рік - до 05 червня 2013 року.

На виконання цього рішення відповідач ОСОБА_2 18 лютого 2013 року замовила проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2.0 га в АДРЕСА_1 для ведення селянського господарства інженеру - землевпоряднику ОСОБА_5, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат на складання окремих видів робіт із землеустрою, виконання топографо-геодезичних і картографічних робіт (а.с.19,158.173), що останній як свідок підтвердив в судовому засіданні.

Згідно даного замовлення та рішення сесія Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області №6 від 05 червня 20012 року інженером - землевпорядником ОСОБА_5 було виготовлено два проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Військової сільської ради по АДРЕСА_1: площею1,0636 га, якій було присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.149-157) та площею 0.2942, якій було присвоєно кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с.17-26,171-179), тобто загальною площею 1.3598 га, які погоджено як Військовим сільським головою ОСОБА_8, так і начальником відділу Держкомзему у Солонянському районі Вовк О.Ю., та не суперечать за площею земельної ділянки ні рішенню сесії Військової сільської ради Солонянского району Дніпропетровської області №6 05 червня 2012 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою відведення земельних ділянок громадянам», в тому числі ОСОБА_2 - 2.0 га в АДРЕСА_1 для ведення селянського господарства, ні ст.121 Земельного кодексу України.

Як показав в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 виготовлення двох проектів відведення земельних ділянок у власність було обумовлено знаходженням на земельній ділянці проїзду, який розділяв земельну ділянку на дві частини, та за порадою начальника відділу Держкомзему у Солонянському районі Дніпропетровської області Вовк О.Ю.

Відповідно до наявних в даних проектах землеустрою довідок відділу Держземагенства у Солонянському районі Дніпропетровської області (а.с.152,174) земельна ділянка, на яку згідно рішення від 05.06.2012 року №6 Військової сільської ради надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої в АДРЕСА_1 відповідно до форми 6-зем числиться, як землі не надані у власність або постійне користування у межах населених пунктів (шифр рядка 96) орієнтованою площею 2.0 га у тому числі під житловою забудовою - 2.0 га (шифр графи 35).

Дані проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність ОСОБА_2 були передані останньою на затвердження до Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області.

Рішенням 33 сесії шостого скликання Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 09 квітня 2014 року № 8 та №9 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» на підставі заяви ОСОБА_2 (а.с.15), витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.12-14,16) з посиланням ст.ст.118,122 Земельного кодексу України, ст.50 Закону України «Про землеустрій» та п.5 ст.16 Закону України «Про державний земельний кадастр» було затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність ОСОБА_2 як площею 1.0656 га, так і площею 0.2942 (а.с.8-9).

В послідуючому реєстраційною службою Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 17 квітня 2014 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності НОМЕР_3 на земельну ділянку за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 1,0636 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.10-11) та свідоцтво про право власності НОМЕР_4 на земельну ділянку за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0.2942, кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с.27-28,83,69-85), а також проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на зазначені земельні ділянки, які розташовані за однією адресою - АДРЕСА_1.

Згідно положень ст.125,ст.126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, судом встановлено що право власності ОСОБА_2 на земельні ділянки за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 1,0636 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та площею 0.2942, кадастровий номер НОМЕР_2 виникло та зареєстровано у встановленому законом порядку, а рішення сесії Військової сільської ради Солонянського району №9 від 09 квітня 2014 року після отримання ОСОБА_2 правовстановлюючих документів на земельні ділянки та проведення державної реєстрації такого права вичерпало свою дію.

В п.5 Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 р. № 7-рп/2009 зазначено, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3), а органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що рішення 33 сесії шостого скликання Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 09 квітня 2014 року як № 8, так і №9 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», якими було затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність ОСОБА_2 як площею 1.0656 га, так і площею 0.2942 (а.с.8-9), яке було прийнято в порядку та відповідно до встановленої законодавством компетенції органу місцевого самоврядування, є ненормативним правовим актом одноразового застосування, яке вичерпало свою дію фактом його виконання, оскільки відповідач ОСОБА_2 відповідно до зазначених рішень отримала правовстановлюючі документи на зазначені земельні ділянки та здійснила державну реєстрацію права власності відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в зв'язку з чим воно не може бути скасоване з підстав, зазначених прокурором в позовній заяві, оскільки обов'язок доказування позовних вимог лежить на позивачеві, а розгляд цивільних справ проводиться на засадах змагальності сторін.

За змістом ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права, а основною метою даної статті є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

В рішеннях Європейського суду з прав людини постійно вказується на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справі «Спорронг і Льоннрот про Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

В Рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року зазначено, що самі по собі допущені органами влади порушення при передачі майна у власність особи не можуть бути безумною підставою для повернення цього майна державі, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого набувача майна.

З урахуванням зазначеного та з зазначених в позовній заяві підстав, а також наданих на підтвердження викладених в позовній заяві обставин доказів, заперечень відповідачів суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про визнання рішення сесії Військової сільської ради №9 від 09 квітня 2014 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність ОСОБА_2 площею 0.2942 необхідно відмовити, оскільки вказана земельна ділянка разом з земельною ділянкою за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 1,0636 га складають за площею земельну ділянку, на яку 05 червня 2012 року рішенням сесії Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області №6 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою відведення земельних ділянок громадянам», було надано дозвіл ОСОБА_2 виготовити проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею -2.0 га в АДРЕСА_1, а вказані земельні ділянки розташовані за однією адресою, що свідчить про те, що розділ земельної ділянки відбувся за межами волевиявлення відповідача ОСОБА_2, що підтвердив в судовому засіданні і свідок ОСОБА_5

При цьому судом не можуть бути прийняті як безспірні доводи позивача про те, що порушення земельного законодавства при прийнятті сесією Військової сільської ради спірного рішення №9 від 09 квітня 2014 року «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», якими було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність ОСОБА_2 площею 0.2942 га, було встановлено актом перевірки Державною інспекцією сільського господарства в Дніпропетровській області від 23 травня 2014 року (а.с.30-38), оскільки з даного акту не вбачається, що вказане рішення сільської ради було предметом перевірки.

Також не підлягають задоволенню і позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0.2942 га та зобов'язання повернути земельну ділянку, оскільки підставою державної реєстрації права власності відповідача ОСОБА_2 на цю земельну ділянку було не рішення сесії Військової сільської ради №9 від 09 квітня 2014 року, а свідоцтво про право власності НОМЕР_4, яке і було підставою проведення державної реєстрацію права власності ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку, яка розташована за адресою - АДРЕСА_1, але позовні вимоги прокурором щодо визнання недійсним цього правовстановлюючого документа не заявлялись, а скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно не можливо без визнання його недійсним, як і витребування земельної ділянки у відповідача ОСОБА_2, при цьому судом враховується, що позовна заява взагалі не містить визначених законом підстав як скасування державної реєстрації речового права, так і витребування земельної ділянки у власника, крім визнання неправомірним та скасування рішення сесії Військової сільської ради №9 від 09 квітня 2014 року «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність».

Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволені позову прокурора необхідно відмовити з зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст.1,16,21,393 ЦК України, ст. ст.2,5,12,116,118,121,122,123,125-126,152 ЗК України, ст.50 Закону України «Про землеустрій» ст.ст.5,14 Закону України «Про особисте селянське господарство», ст.ст.26,59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закон України «Про прокуратуру», ст.ст. 10, 11, 57, 60, п.6 ч.3 ст.79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову прокурора Солонянського району Дніпропетровської області до Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2, треті особи - Реєстраційна служба Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, відділ Держземагенства у Солонянському районі Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення сесії сільської ради, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та зобов'язання повернути земельну ділянку відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 02 червня 2015 року.

Головуючий: суддя