РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року

Рівненський міський суд Рівненської області у складі :

головуючого судді Рогозіна С.В.,

при секретарі Якимчук І.В.,

з участю представника позивача Самолюк І.Р. представника прокуратури м. Рівне Грисюка Ю.І.

відповідача ОСОБА_3, представника відповідача Чікової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному цивільну справу за позовом органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради в інтересах малолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради звернувся до суду в інтересах малолітнього ОСОБА_5 з позовом у якому просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обгрунтування вимог зазначає, що до служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради звернулася прийомна мати прийомної сім'ї ОСОБА_6, ОСОБА_6, з заявою про вирішення питання позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітнього сина, ОСОБА_5

Розглядаючи дану заяву службою у справах дітей встановлено, що малолітній ОСОБА_5 знаходиться у прийомній сім'ї ОСОБА_7 та ОСОБА_6.

ОСОБА_3, на підставі постанови районного суду від 22.09.2009 року у справі № 1-515/09 взята під варту за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, з утриманням її у слідчому ізоляторі № 15 м. Сімферополя. Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 23.02.2010 року № 2, сформованим відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі.

28.03.2014 року прийомна сім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_6 прибула до міста Рівного із міста Севастополя Автономної Республіки Крим. Сім'я зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Мати дитини ОСОБА_3 до та після народження сина вчиняла злочини та була неодноразово судима.

05.12.2011 р. Нахімовським районним судом м. Севастополя за ст. ст. 186 ч. 3, 190 ч. 1, 296, ч. 2, 185 ч. 2 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнена умовно-достроково 03.07.2013 р. з невідбутим терміном 8 місяців 20 днів.

Після повернення з місць позбавлення волі ОСОБА_3 мала можливість звернутися до органів опіки та піклування з питання передачі сина їй на виховання.

Згідно з інформацією від 08.09.2014 року управління у справах неповнолітніх Нахімовського району м. Севастополя, за місцем первинного обліку ОСОБА_5, мати ОСОБА_3, із заявою про повернення дитини не зверталася.

20.09.2013 року ОСОБА_3 в період умовно-дострокового звільнення знову скоїла злочин та згідно з вироком Нахімовського районного суду м. Севастополя від 05.12.2013 року у справі № 765/6833/ІЗ-к визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Згідно з інформацією Чернігівської виправної колонії № 44 від 20.10.2014 № 2/6705, де відбуває покарання ОСОБА_3, початок строку відбування покарання - 07.10.2013 року, кінець строку - 07.04.2018 року.

В судовому засіданні представник позивача Самолюк І.Р. позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити. Суду пояснила, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, є доцільним та відповідає інтересам дитини.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не доставлялась, на даний час відбуває покарання в Чернігівській виправній колонії № 44.

З метою забезпечення прав відповідача в судовому процесі, судові засідання проводились в режимі відео конференції з участю ОСОБА_3 та її представника адвоката Чікової Т.А.

Відповідач ОСОБА_3, в судовому засіданні повністю заперечила позовні вимоги позивача та подала письмові заперечення в яких вказала, що вона бажає спілкуватись з дитиною, брати участь у її вихованні. Після звільнення з місць позбавлення волі 07.10.2013 року вона збирала документи для того щоб повернути дитину, однак не встигла, зібрати документи та повернути сина в зв'язку з тим, що була засуджена та на даний час відбуває покарання.

Вироком Нахімовського районного суду міста Севастополя від 05 грудня 2013 року її засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Зазначений вирок вважає незаконним та намагалась його оскаржити, однак в зв'язку з політичною ситуацією на Україні та анексією АР Крим вона не могла скористатись своїм правом на оскарження.

В місцях позбавлення волі вона працює та відраховую 25 % своє заробітної плати до дитячого будинку, в якому, як вона вважала, знаходиться її син ОСОБА_5 Характеризується за місцем відбування покарання з позитивного боку. Після звільнення бажає повернути сина та виховувати його самостійно. Вважає, позовні вимоги безпідставними, просить відмовити у задоволенні позову.

Представник ОСОБА_3 адвокат Чікова Т.А. позовні вимоги позивача заперечила повністю, підтримала позицію відповідача. Просить відмовити у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_6 пояснила, що малолітній ОСОБА_5 проживає в прийомній сім'ї ОСОБА_7 та ОСОБА_6. В сім'ї ОСОБА_6 виховується четверо дітей, три власних та малолітній ОСОБА_5, який повноцінно розвивається. Всі члени сім'ї ОСОБА_6 вважають його сином та братом.

За весь час перебування малолітнього ОСОБА_5 його мати ОСОБА_3 жодного разу не поцікавилася його долею, до них не зверталась. Просить позовні вимоги задоволити.

Прокурор у судовому засідання висловив думку про не доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини, оскільки вона перебуває в місцях позбавлення волі і не може приймати участь у вихованні дитини.

Заслухавши пояснення учасників процесу, думку прокурора, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх у сукупності, суд вважає що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що до служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради звернулася прийомна мати прийомної сім'ї ОСОБА_6, ОСОБА_6, з заявою від 14.08.2014 року про вирішення питання позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, стосовно малолітнього сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

З дослідженого в судовому засіданні розпорядження голови Ленінської районної державної адміністрації міста Севастополя від 12.03.2010 року № 109-р., малолітньому ОСОБА_5 було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та передано під опіку державного закладу. Підставою для прийняття такого рішення було те, що мати дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н., на підставі постанови Нахімовського районного суду м. Севастополя від 22.09.2009 року у справі № 1-515/09 взята під варту за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, з утриманням її у слідчому ізоляторі № 15 м. Сімферополя.

Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 23.02.2010 року № 2, сформованим відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі.

Відповідно до розпорядження голови Нахімовської районної державної адміністрації міста Севастополя від 01.02.2012 року № 39-р було створено прийомну сім'ю ОСОБА_7 та ОСОБА_6 і влаштовано на виховання та спільне проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

28.03.2014 року прийомна сім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_6 прибула до міста Рівного із міста Севастополя Автономної Республіки Крим. Сім'я зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 В даний час проживає за адресою АДРЕСА_2

З вступної частини вироку Нахімовського районного суду м. Севастополя від 05.12.2013 року у справі № 765/6833/13-к, судом встановлено, що мати дитини гр. ОСОБА_3 до та після народження сина неодноразово вчиняла злочини та була судима:

· 25.01.2008 р. Нахімовським районним судом м. Севастополя за ст. 185 ч. І КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

· 22.05.2009 р. Нахімовським районним судом м. Севастополя за ст. ст. 186 ч. 3, 190 ч. 1, 296 ч. 2, 185 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі, з випробувальним строком на 2 роки;

· 05.12.2011 р. Нахімовським районним судом м. Севастополя за ст. ст. 186 ч. 3, 190 ч. 1, 296 ч. 2, 185 ч. 2 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнена умовно-достроково 03.07.2013 р. з невідбутим терміном 8 місяців 20 днів.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 неодноразово була судима за умисні тяжкі злочини, а саме крадіжка, шахрайство, грабіж, хуліганство.

Згідно постанови Нахімовського районного суду м. Севастополя від 22.09.2009 року була оголошена в розшук.

З пояснень ОСОБА_3 встановлено, що вона була затримана та взята під варту через декілька місяців після народження сина, вихованням його майже не займалась.

Таким чином, неодноразову судимість за умисні злочини, суд вважає обставинами, що характеризують ОСОБА_3 з негативної сторони.

Крім того, суд вважає доведеним факт, що після повернення з місць позбавлення волі 03.07.2013 р. ОСОБА_3 мала можливість і була зобов'язана звернутися до органів опіки та піклування по питанню передачі сина їй на виховання.

Згідно з інформацією від 08.09.2014 року управління у справах неповнолітніх Нахімовського району м. Севастополя, за місцем первинного обліку ОСОБА_5, мати ОСОБА_3, із заявою про повернення дитини не зверталася.

Відповідно до інформації управління у справах неповнолітніх Ленінського району м. Севастополя від 22.09.2014 року № 134/3, за місцем влаштування ОСОБА_5, мати ОСОБА_3, з моменту влаштування дитини в прийомну сім'ю в органи опіки та піклування не зверталася, повернення дитини в її сім'ю не вимагала.

Заперечення ОСОБА_3 про те, що вона не встигла підготувати документи для звернення до відповідних органів з метою повернення дитини, суд оцінює критично, оскільки для початку відповідної процедури повернення дитини їй достатньо було написати відповідну заяву та поцікавитися долею своєї дитини. Відповідачем не подано жодного доказу в підтвердження даних обставин.

Пояснення ОСОБА_3 про те, що її мати цікавилася долею дитини, суд оцінює критично, оскільки з її пояснень судом встановленого, що матір ОСОБА_8, теж була позбавлена батьківських прав відносно неї.

Таким чином, незважаючи на наявність у ОСОБА_3 малолітньої дитини, вона на шлях виправлення не стала та 20.09.2013 року, в період умовно-дострокового звільнення, знову скоїла злочин та згідно з вироком Нахімовського районного суду м. Севастополя від 05.12.2013 року у справі № 765/6833/13-к визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Згідно з інформацією Чернігівської виправної колонії № 44 від 20.10.2014 року № 2/6705, де відбуває покарання ОСОБА_3, початок строку відбування покарання - з 07.10.2013 року, кінець строку - до 07.04.2018 року.

З дослідженого в судовому засіданні вироку Нахімовського районного суду м. Севастополя від 05.12.2013 року, судом встановлено, що вона вчинила злочин відносно малолітніх осіб, який полягав в тому, що під час спілкування з раніше невідомими малолітніми ОСОБА_9, та ОСОБА_10, з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров'я потерпілих, що виразилось у словесній погрозі фізичної розправи, відкрито викрала майно, шляхом одночасного діставання лівою рукою з лівої кишені джинсів малолітньої ОСОБА_9 телефону «Флай» та правою рукою з правої кишені куртки малолітньої ОСОБА_10 телефону «LG».

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_8 скоїла умисний, тяжкий злочин відносно малолітніх дітей, що характеризує її вкрай негативно.

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 164 СК України, мати, батьки можуть бути позбавлені батьківських з підстав, встановлених цією статтею Кодексу, зокрема: якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться,з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Доказом того, що ОСОБА_3 не цікавиться долею свого сина є те, що незважаючи на ті обставини, що ОСОБА_5 з лютого 2012 року проживає в прийомній сім'ї ОСОБА_7 та ОСОБА_6, ОСОБА_3 до даного часу вважає, що її син знаходиться в будинку дитини і що вона, з її слів, добровільно перераховує на дитячий будинок 25 % свого заробітку.

Аналізуючи досліджений в судовому засіданні висновок органу опіки і піклування від 16.12.2014 року № 08-4520 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3.», суд вважає такий висновок обґрунтованим.

Зокрема органом опіки та піклування встановлено, що на даний час малолітній ОСОБА_5 проживає в прийомній сім'ї ОСОБА_7 та ОСОБА_6. Під час обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї встановлено, що в помешканні для дитини є все необхідне для повноцінного життя, навчання та розвитку. ОСОБА_5 влаштований до дошкільного навчального закладу № 50 м. Рівного, де відвідує заняття з логіки, англійської мови, хореографії. ОСОБА_6 займаються утриманням та вихованням ОСОБА_5.

Аналізуючи в сукупності досліджені в ході судового розгляду докази по справі, судом встановлено, що мати малолітнього ОСОБА_5 тривалий час не виконувала свої батьківські обов'язки, не цікавилася долею сина, не спілкувалася з ним, не утримувала матеріально, не виявляла до нього щонайменшої батьківської турботи, неодноразово вчиняла умисні злочини, в тому числі і проти дітей, що характеризує її вкрай негативно.

Малолітній ОСОБА_5 проживає в прийомній сім'ї ОСОБА_7 та ОСОБА_6, де йому створені належні умови, сімя ОСОБА_6 виявила бажання усиновити ОСОБА_5

Таким чином, суд вважає, встановлені обставини з врахуванням особи матері малолітнього ОСОБА_5 ОСОБА_3 винятковим випадком і виходячи з інтересів малолітнього ОСОБА_5, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь держави 243,60 гривні судового збору.

На підставі викладеного ст. ст. 150, 164 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради в інтересах малолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задоволити повністю.

Позбавити ОСОБА_3, 1990 року народження, батьківських прав стосовно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь прийомної матері ОСОБА_6, аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки її доходу, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.12.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 243,60 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.В.Рогозін