АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/5651/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Чех Н.А.
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Крижанівської В.Г.

- Шебуєвої В.А.

за участю секретаря - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року в справі за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за фактично надані житлово-комунальні послуги в період з 1.01.2002 року по 01.06.2013 року в сумі 5 036,40 грн.,

15.05.2014 року представник позивача подала заяву про зміну позовних вимог, збільшила розмір позовних вимог до 6 872,58грн. і визначила період за який просить стягнути зазначену суму, а саме : залишок непогашеної заборгованості станом на кінець 2004 року в сумі 418,10 грн. та 6454,48 грн. за період з 01.10.2012 року до 31.12.2013 року.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1.

Станом на 01.09.2009 року житловий та нежитловий фонд Дніпровського району міста Києва переданий в повне господарське відання КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва (позивачу).

З 02.09.2013 року об'єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади м. Києва передано до сфери управління Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, закріплені на праві повного господарського відання за КП "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва" та передано їм весь житловий та нежитловий фонд на баланс, проте боргові зобов'язання за надані житлово-комунальні послуги залишилися на балансі КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва.

У проміжок часу з 01.07.2004 року по 30.09.2012 року будинок відповідача обслуговувався ТОВ "Україна Житло-сервіс", а відповідно і розрахунки відбувалися через зазначену організацію без зазначення в квитанціях боргу за попередній період.

На підставі договору з КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва ТОВ "Україна Житло-сервіс" розповсюджувало боргові квитанції по заборгованості мешканців за попередній період перед КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва.

З 01.10.2012 року КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва прийняло на утримання та експлуатаційне обслуговування житловий та нежитловий фонд ЖРЕО-401, 402, 414, 416, 417, які раніше обслуговувалися ТОВ "Україна житло-сервіс" та ДП "Україна житло-сервіс" (в тому числі будинок, в якому розташована квартира боржника).

За відповідачем рахується непогашена заборгованість перед позивачем за період з 2001 року по липень 2004 року в сумі 418 ,10 грн. ат 6 454,48 грн. за період з 01.10.2012 року по 31.12.2013 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року у задоволенні позову КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Зазначає, що до 31.12.2013 року КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва виконував функції з утримання будинку і прибудинкової території, надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами житлових приміщень будинку за надані житлово-комунальні послуги.

Заборгованість за надані житлово-комунальні послуги ОСОБА_2 становить 6872,58 грн, з яких: з 01.01.2002 року по 01.07.2004 року - 418,10 грн та з 01.10.2012 року до 31.12.2013 року - 6454,48 грн.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, а саме, було порушено ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки обов'язок сплачувати житлово-комунальні послуги виникає в споживача з моменту користування цими послугами.

Також судом проігноровано норми Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», зокрема статтю 10.

Зазначає, що законодавство України передбачає різні форми договору, у тому числі усну, а споживач зобов'язаний сплачувати кошти за надані послуги.

Вважає, що ч. 2 ст. 267 ЦК України зберігає норму, згідно якої позивач має право звернутися до суду незалежно від спливу строку позовної давності.

Ураховуючи наведене, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 6872,58 грн та судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред'явлено до суду 24.03.2014 року і, враховуючи строк позовної давності три роки, період цього строку є з 24.03.2011 року по 24.03.2014 рік, позивач пропустив строк позовної давності, а відповідач просить його застосувати.

Суд також виходив з того, що з наданих розрахунків та пояснень сторін встановлено, що за період з жовтня 2012 року по грудень 2013 року включно відповідачем не було проведено жодної оплати за комунальні послуги, а за період з 24.03.2011 року (початку строку позовної давності) по вересень 2012 року стороною позивача взагалі не надано розрахунку заборгованості.

Окрім того, період з 01.01.2002 року по грудень 2004 року є таким, що виходить за межі строку позовної давності і тому не може бути предметом розгляду.

З таким висновком суду не можна погодитися, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 02.04.2001 року (а.с. 8).

Згідно довідки Форми №3 від 15.07.2013 року, виданої ЖРЕО-401, в даній квартирі з 2001 року зареєстрований відповідач ОСОБА_2 (а.с. 7).

На підставі Розпорядження Дніпровської районної у м. Києві ради від 24.06.2004 року №137-Р у період з 01.07.2004 року по 30.09.3012 рік будинок відповідача обслуговувався ТОВ «Україна Житло-сервіс».

Позивач, Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва, з 01.10.2012 року прийняло на утримання та експлуатаційне обслуговування житловий та нежитловий фонд ЖРЕО-401, 402, 414, 416, 417, які раніше обслуговувалися ТОВ "Україна житло-сервіс" та ДП "Україна житло-сервіс".

У зазначений фонд входить і будинок, в якому розташована квартира відповідача.

Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.06.2013 року №335 "Про організаційно-правові заходи щодо обслуговування житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації" з 02.09.2013 року об'єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, закріплені на праві повного господарського відання за КП "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва" та передано їм весь житловий та нежитловий фонд на баланс.

Відповідно до п.5 Розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 05.12.2013 року №713 боргові зобов'язання за надані житлово-комунальні послуги залишилися на балансі КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва.

Отже, посилання позивача, що КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва надавало житлово-комунальні послуги в будинку, де проживає відповідач, у період з 01.01.2002 року по 01.07.2004 року та з 01.10.2012 року до 31.12.2013 року знайшло своє підтвердження на підставі зазначених документів.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по комунальних послугах та експлуатації, АДРЕСА_2, заборгованість ОСОБА_2 становить 6872,58 грн, з яких: з 01.01.2002 року по 01.07.2004 року - 418,10 грн та з 01.10.2012 року до 31.12.2013 року - 6454,48 грн (т.1а.с. 71-72).

У судовому засіданні відповідач підтвердив, що він намагався укласти договір про надання житлово-комунальних послуг з з ТОВ «Україна житло-сервіс», направляв проект свого договору, проте в письмовій формі договір не був укладений.

Зазначав, що позивач не повідомив мешканців про зміну особи, що виконує управління будинком та умови укладення (переукладення) договорів, а тому в нього відсутні підстави сплачувати за комунальні послуги.

Не визнає наданий позивачем розрахунок, оскільки за ним не можливо встановити які послуги йому надавалися та за якими тарифами. Позивач не надав доказів, що йому надавалися якісні послуги та, що позивачем здавалися в оренду, без згоди співвласників, допоміжні приміщення будинку. За таких обставин він не вносить плату за комунальні послуги. Просив також врахувати подану ним заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Такі ж вимоги зазначені і в п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою Кабінету міністрів України №45 від 24.01.2006 року, згідно яких власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил.

Судом першої інстанції встановлено і відповідачем не спростовано, що позивач надавав йому послуги, а відповідач їх приймав, проте не вносив за них плату.

В апеляційному суді ОСОБА_2 пояснив, що квитанцій на оплату послуг він не отримує, оскільки не користується поштовою скринькою. Йому не відомо які суми йому нараховуються, за якими тарифами. Він навіть не пам'ятає з якого часу не вносить плату за комунальні послуги. Разом з тим підтвердив , що такі послуги йому надаються

Отже, позивачем було вчинено дії на користь відповідача - надано послуги, а відповідачем такі послуги приймалися, що свідчить про згоду відповідача на отримання послуг на запропонованих позивачем умовах.

Колегія суддів погоджується з висновком суду в частині пропуску позивачем строку позовної давності щодо стягнення заборгованості в розмірі 418,10 грн. за період з 01.01.2002 року по 31.12.2004 року, оскільки позов в цій частині пред'явлено поза межами строку позовної давності, який слід рахувати з 24 березня 2011 року.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Позивач не надав доказів, що йому не було відомо про заборгованість за період 01.01.2002 року по 01.07.2004 року, тому колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що позивач пропустив строк позовної давності щодо заявлення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 418,10 грн.

Щодо стягнення заборгованості за період з 01.10.2012 року до 31.12.2013 року в сумі 6454,48 грн (т.1 а.с. 71-72), то колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволені позову в цій частині.

Позов заявлено в межах строку позовної давності.

Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що він вносив плату за надані послуги і за утримання будинку та прибудинкової території за цей період.

На підтвердження своїх доводів позивач надав розрахунок заборгованості (а.с.72) в якому зазначено період, розмір помісячної плати за утримання будинку та прибудинкової території, за кожну надану комунальну послугу і ця сума згідно розрахунку складає 6 454,48 грн.

На спростування цих розрахунків позивач не надав суду будь-яких інших розрахунків, які б спростовували розмір нарахувань, визначених позивачем.

Крім того, суд задовольнив клопотання ОСОБА_3 про надання суду документів, що підтверджують правильність нарахування заборгованості.

На виконання цього клопотання, позивач надав суду до письмових пояснень (т.1 а.с.85) документи на 779 аркушах, а саме: тарифи та структура тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, первинні документи бухгалтерського обліку, які підтверджують виконані роботи та витрати по кожній з складових частин тарифу на утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, табуляграми щомісячного відпуску теплової енергії по будинку, розрахунок фактичних витрат теплової енергії для потреб ЦО, перерахунок за ЦО по кв.105, документи, що підтверджують розмір прибудинкової ділянки,, перелік Розпоряджень КМДА на підставі яких встановлювались тарифи.

Відповідно до ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання належним чином і відповідач цього не спростував.

Ураховуючи те, що відповідач не виконує зобов'язання по оплаті житлово-комунальних послуг, а позивач має право на стягнення заборгованості, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва та стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 6454,48 грн. за період з 01.10.2012 по 31.12 2013 року

Крім того, відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 66, 67, 162 ЖК України, ст. 19, 20, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 256, 257, 261, 526, 610, 626, 627, 639 ЦК України, ст.ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва суму заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 6454,48 грн. за період з 01.10.2012 року до 31.12.2013 року та 229,40 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: