УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів:Ізмайлової Т. Л. , Мазур Л.М., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Фастівської районної державної адміністрації, Національного університету біоресурсів і природокористування України, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, Великоснітинська сільська рада Фастівського району, про припинення права користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою Національного університет біоресурсів і природокористування України, в інтересах якого діє Дмитренко Руслан Миколайович, на рішення апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 02 грудня 2009 року Великоснітинська сільська рада прийняла рішення про передачу їй безкоштовно у власність земельної ділянки площею 0,20 га, розташованої по АДРЕСА_1. Однак, зазначену земельну ділянку вона не може приватизувати, оскільки ця земельна ділянка знаходиться в складі ділянки, що перебуває у постійному користуванні Національного університету біоресурсів і природокористування України.

Просила суд припинити право користування земельною ділянкою відповідачем, скасувати розпорядження Фастівської районної державної адміністрації № 900 від 12 жовтня 2007 року про надання у постійне користування Національному університету біоресурсів і природокористування України земельної ділянки та скасувати державний акт на право користування земельною ділянкою серія НОМЕР_1.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Скасовано розпорядження Фастівської районної державної адміністрації від 12 жовтня 2007 року № 900 про надання у постійне користування Національному університету біоресурсів і природокористування України земельної ділянки площею 1901,1347 га, яка розташована в межах Великоснітинської сільської ради.

Скасовано державний акт на право користування земельною ділянкою НОМЕР_1, виданий 26 жовтня 2007 року Національному аграрному університету.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Національний університет біоресурсів і природокористування України, в інтересах якого діє Дмитренко Р.М., просить зазначене рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що оскільки ОСОБА_5 позбавлена права, передбаченого ст. 120 ЗК України, а саме права на приватизацію частини земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, що належить їй на праві власності та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування, тому зазначене право має бути поновлене шляхом скасування розпорядження та державного акту, яким спірну земельну ділянку передали в користування відповідачу.

Однак, такий висновок зроблено судом без належного з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін та без належної оцінки наданих ними доказів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 на підставі договору дарування зареєстрованого в реєстрі за № 3975 від 28 листопада 2009 року є власником житлового будинку з прилеглою службовою спорудою по АДРЕСА_1. Зі змісту зазначеного договору вбачається, що земельна ділянка, на якій цей будинок розміщений, не приватизована.

На підставі рішення Великоснітинської сільської ради № 6.20 від 02 грудня 2009 року вирішено передати ОСОБА_5 безкоштовно у власність земельну ділянку площею 0,20 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка розташована по АДРЕСА_1.

Позивач, звертаючись до суду з зазначеним позовом посилалась на те, що вона не може приватизувати спірну земельну ділянку, оскільки земельна ділянка, яка була передана їй безкоштовно у власність та на якій розташований житловий будинок, входить до складу загальної земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні Національного університету біоресурсів і природокористування України.

Згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія НОМЕР_2 постійним користувачем земельної ділянки площею 1901,1347 га, яка розташована в межах Великоснітинської сільської ради, з цільовим призначенням - для виробництва сільськогосподарської продукції та дослідних і навчальних цілей, є Національний агарний університет, який перейменовано в Національний університет біоресурсів та природокористування України.

Вказаний державний акт, виданий на підставі розпорядження Фастівської районної державної адміністрації Київської області № 900 від 12 жовтня 2007 року.

За змістом ст. 125 ЗК України <nau://ukr/2768-14|st125> право власності та право користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно зі ст. 152 ЗК України <nau://ukr/2768-14|st152> держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України <nau://ukr/2768-14|st155> у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st179> предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" <nau://ukr04>, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність.

Аналіз зазначених норм вказує на те, що при ухваленні судами рішень у справах, що стосуються визнання незаконними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про передачу у власність або користування земельних ділянок з'ясуванню підлягають обставини правомірності передачі землі, зокрема, на якій підставі та чи інша земельна ділянка передається у власність або у користування особі, та чи не буде порушувати передача земельної ділянки законні права та інтереси інших осіб.

Вирішуючи даний спір, суд апеляційної інстанції, на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, не з'ясував правомірності передачі землі у постійне користування Національному університету біоресурсів і природокористування України, та чи не буде порушувати передача земельної ділянки законні права та інтереси інших осіб.

Суд вважав, що саме спірна земельна ділянка входила до складу загального розміру земельної ділянки площею 1901,1347 га, яка була передана Національному університету біоресурсів і природокористування України у постійне користування, проте апеляційний суд не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять доказів про встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 1901,1347 га, тому висновок про те, що спірна земельна ділянка ОСОБА_5 входить до складу земельної ділянки площею 1901,1347 га, яка була передана Національному університету біоресурсів і природокористування України у постійне користування, є передчасним та не ґрунтується на відповідних доказах у справі, а в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st60> рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Інші доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Національного університет біоресурсів і природокористування України, в інтересах якого діє Дмитренко Руслан Миколайович, на рішення апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2015 року задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова Л.М. Мазур Г.І. Мостова М.І. Наумчук