Номер провадження: 22-ц/785/444/15
Головуючий у першій інстанції Погорєлов І. В.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Процик М.В.,

з участю секретаря судового засідання - Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації Одеської області про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 04.11. 2014 року -

встановила :

В липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон, в подальшому змінивши предмет та підставу позову, просила суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо його малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, залучити до участі у справі службу у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації Одеської області; залишити без розгляду її вимоги про надання дозволу на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон.

В обґрунтування уточнених позовних вимог вказувала, що з відповідачем ОСОБА_3 вони мають малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Син проживає разом з позивачкою і перебуває на повному її вихованні та утриманні. Батько дитини - ОСОБА_3, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини. У жовтні 2006 року стосунки між позивачкою та відповідачем були припинені. Після припинення стосунків, деякий час, з жовтня 2006 року і до 2010 року, ОСОБА_3 періодично спілкувався з сином, а у 2010 році повністю припинив будь-яке спілкування з дитиною. З 2010 року і по теперішній час, відповідач з дитиною не зустрічається, ні усно ні письмово з нею не спілкується, не турбується про її духовний і фізичний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя. Не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Навпаки, на протязі останніх декількох років, ОСОБА_3, був оголошений у розшук, оскільки переховувався від органів досудового слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності. В подальшому був затриманий та доставлений до Одеського слідчого ізолятора № 21. Відповідач на підставі рішення Іванівського районного суду Одеської області від 18 лютого 2014 року, справа № 499/1781/13-ц, зобов'язаний сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання сина, однак зобов'язання по сплаті аліментів не виконує. Зазначені обставини на думку позивачки, у відповідності до п.2 ч.1 ст.164 СК України, є підставою для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо його сина. Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 04.11.2014 року позов задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3, щодо його дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, як такого, що ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення Іванівського районного суду Одеської області від 04.11.2014року скасувати, ухвалити нове яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити та встановити йому порядок спілкування з сином.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах, заслухавши суддю доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення районного суду не відповідає.

Судом встановлено, що сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

ОСОБА_5 проживає разом з позивачкою в АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Іванівської селищної ради Іванівського району Одеської області від 18 червня 2014 року за № 691 і не заперечується відповідачем та перебуває на повному її вихованні та утриманні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того що, батько дитини - ОСОБА_3, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини. З червня 2011 року і до сьогоднішнього дня відповідач з дитиною не зустрічається, ні усно ні письмово з нею не спілкується, не турбується про її духовний і фізичний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя. Не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Аліменти на утримання дитини відповідач не сплачує.

Проте з таким висновком районного суду погодитись не можна. Вказаних висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням вищевказаних норм процесуального права та ст. ст. 19, 164 СК України.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, що ініціатором спору стала ОСОБА_2 не з приводу не виконання відповідачем батьківських прав, а з приводу бажання позивачки виїхати з дитиною за межі України без згоди батька дитини.

Суд першої інстанції, висновок про позбавлення батьківських прав обґрунтував посиланням на довідку № 147 від 25 вересня 2014 року, відповідно якої ОСОБА_5 навчався в Одеській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 50 з другого класу (період з 31серпня 2012 року до 29 серпня 2014 року). За період навчання мати, ОСОБА_2, цікавилась навчанням сина, відповідально ставилась до його виховання, регулярно відвідувала школу. ОСОБА_3 за період навчання не відвідував школу, не надавав матеріальної допомоги на придбання шкільного приладдя для сина, підручників, зошитів.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув у ваги та не надав належної оцінки, тій обставині що в указаний період часу відносно ОСОБА_3 провадилось досудове слідство, з 10.10.2013 року по 01.08.2014 року він знаходився під вартою в Одеській установі відбування покарань №21. Тобто, виконувати належним чином свої батьківські обов'язки у відповідача не було можливості.

Посилання районного суду, щодо ухилення батька від сплати аліментів є також безпідставним, оскільки рішення про стягнення аліментів набрало законної сили 21.03.2014 року, а з позов про позбавлення батьківських прав подано 17.07.2014 року, тобто вже через три місяці. Крім того, як вже було зазначено відповідач до 01.08.2014 року знаходився під вартою в Одеській установі відбування покарань №21, тому не міг виплачувати аліменти, оскільки не мав доходів.

Необхідно зазначити, що після звільнення з місць позбавлення волі відповідач у добровільному порядку сплачував аліменти, це підтверджується квитанціями та визнанням цієї обставини позивачем.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно не погодився з висновком служби у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_5, оскільки вказаний висновок є обґрунтуваним так, було взято до уваги довідку, яка була надана Богунівською НВК «загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дитячий садок від 29.09.2014 року № 54 про те, що малолітній ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 навчався у дитячому садку з 01.07.2008 року по 31.08.2011 року, в школі з 01.09.2011 року по 15.08.2012 року, в період навчання в школі хлопчиком опікувалась бабуся ОСОБА_7 та батько ОСОБА_3, мати зустрічалась з сином рідко.

Суд першої інстанції також не надав належної оцінки довідці виданої завідуючим Богунівським федльшерсько-акушерським пунктом від 30.09.2014 року (а.с.71), відповідно до якої, батько ОСОБА_3 регулярно приводив свого сина ОСОБА_5 для профілактичних щеплень, профілактичного медичного огляду, постійно цікавився здоров'ям свого сина, на відмінну від матері.

В якості аргументів для позбавлення батьківських прав, районний суд також посилався на покази малолітнього ОСОБА_5, який пояснив, що не має бажання бачитися та спілкуватися з батьком, рахує за батька іншу особу, оскільки ОСОБА_3 не приділяв йому належної уваги, не грався з ним, в той час,як вони проживали спільно, колегія суддів не може прийняти ці аргументи, оскільки ставиться до них критично з огляду на наступне. Як з пояснень дитини так сторін у справі вбачається конфлікт між батьками, дитина в даному віці може легко піддаватись впливу матері оскільки проживає разом з нею та особою, яку мати називає батьком. Крім того згідно фотокарток долучених до матеріалів справи, син з батьком в різний час проводять разом час, грають в ігри, відвідують розважальні заходи.

На думку колегії суддів, посилання суду першої інстанції на визнання батьком позову після заслуховування пояснень сина, не доводять позовні вимоги, а спростовують їх, оскільки підтверджують любов батька до сина.

Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Підсумовуючи викладене колегія судів дійшла висновку, що всі зазначені вище обставини стверджують, що батько ОСОБА_3 не ухилявся від виконання своїх батьківський обов'язків відносно свого сина ОСОБА_5, а не належне їх виконання у період зазначений судом першої інстанції, відбувалось не з його вини.

У зв'язку з чим позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Разом з тим, вимоги апелянта щодо встановлення йому порядку спілкування із з сином також задоволенню не підлягають, оскільки вони не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 04.11. 2014 року скасувати і ухвалити нове.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді Є.С.Сєвєрова

М.В.Процик