Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 12 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою та встановлення порядку користування спільною частковою власністю,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 12 лютого 2015 року зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні жилим приміщенням у квартирі НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_1.

Визначено порядок користування житловим приміщенням квартири НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_1 та виділено в користування (згідно технічного паспорту на квартиру від 21.12.1998 р.): ОСОБА_1 кімнату - 5 площею 9,4 кв.м; ОСОБА_2 - кімнату 6 площею 16,2 кв.м з балконом 2,9 кв.м та кімнату 7 площею 11,6 кв.м. Кухню площею 6,2 кв.м, вбиральню площею 1,6 кв.м, ванну кімнату площею 2,8 кв.м залишено у спільному користуванні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на його незаконність в зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вважає, що оскільки відповідачка не заявляла будь-яких вимог щодо визначення порядку користування спільною квартирою, то судом безпідставно постановлено рішення в частині виділення їй в користування фактично усіх приміщень, з яких складається квартира. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Зазначає, що підтверджена в процесі розгляду справи протиправна поведінка відповідачки щодо створення йому перешкод у доступі до належного йому майна, є об'єктивною причиною, по якій він не може використовувати спірну квартиру для проживання своєї сім'ї, в якій виховуються двоє малолітніх дітей та яка на даний час вимушена проживати в аварійному будинку без будь-яких зручностей.

Також, суд всупереч вимогам ч. 1 ст. 88, п. 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України не вирішив питання розподілу між сторонами судових витрат, а також не зазначив в рішенні усіх учасників процесу, що є порушенням п. 1 ч. 1 ст. 215 ЦПК України.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що сторони є співвласниками квартири, а тому мають право проживати в ній. На даний час позивач там не проживає, оскільки відповідачка не впускає його у житлове приміщення, чим чинить перешкоди. На погоджуючись із запропонованим позивачем порядком користування трьохкімнатною квартирою, виходив з того, що ОСОБА_1 на даний час не має наміру використовувати спірну квартиру для проживання, тому йому необхідно виділити ізольовану кімнату 5 площею 9,4 кв.м, а для відповідачки, для якої спірна квартира є єдиним місцем постійною проживання, необхідно виділити прохідну кімнату 6 площею 16,2 кв.м з балконом площею 2,9 кв.м та кімнату 7 площею 11,6 кв.м.

Рішення суду в частині усунення перешкод в користуванні квартирою сторонами не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

З висновками суду в частині встановлення порядку користування квартирою погодитись не можна.

Згідно ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Нормою ч. 3 ст. 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Встановлено, що кожному із сторін на праві власності належить ? частина квартири АДРЕСА_1.

Квартира розташована на першому поверсі двохповерхового житлового будинку, її загальна площа становить 56,4 м.кв., житлова площа - 37,2 м.кв. та складається з: кімнати 5 площею 9,4 кв.м, кімнати 6 площею 16,2 кв.м, кімнати 7 площею 11,6 кв.м, коридору площею 7,7 кв.м, кухні площею 6,2 кв.м, вбиральні площею 1,6 кв.м, ванної кімнати площею 2,8 кв.м та балкону площею 2,9 кв.м.

Таким чином, частка кожного із сторін у праві спільної часткової власності становить 18,6 кв.м жилої площі.

При цьому кімната 6 з балконом є прохідною, з неї можна потрапити до кімнати 7.

Судом першої інстанції не враховано, що при визначеному ним порядку користування квартирою відповідачці виділено 2 кімнати загальною площею 27,8 кв.м, що є значно більшим ніж її ідеальна частка в житловій площі, яка становить 18,6 кв.м, а також балкон площею 2,9 кв.м.

Відповідачу ж виділено лише одну житлову кімнату площею 9,4 кв.м.

За наведеного визначений судом порядок користування квартирою є явно несправедливим та порушує право позивача, як співвласника квартири на користування своїм майном.

Згідно із ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Члени сім'ї сторін не є власниками спірної квартири, тому порядок користування нею має визначатися лише між співвласниками. Отже, доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано сімейний стан позивача не заслуговують на увагу, а проживання відповідачки разом із сім'єю у спірній квартирі не є підставою для виділення їй у користування площі у тричі більшої ніж позивачу.

Крім того, судом першої інстанції у своєму рішенні не визначено порядок користування коридором площею 7,7 кв.м.

Враховуючи характер планування квартири, наявність трьох кімнат, одна з яких не є ізольованою, їх площу та запропонований позивачем порядок користування, колегія приходить до висновку, що найбільш раціональним, доцільним і таким, що не порушує ні житлових прав сторін, ні їх прав як співвласників квартири буде встановлення порядку користування спірною квартирою, за яким ОСОБА_1 слід виділити кімнату 5 площею 9,4 кв.м, ОСОБА_2 - кімнату 7 площею 11,6 кв.м, а кімнату 6 площею 16,2 кв.м, балкон площею 2,9 кв.м, коридор площею 7,7 кв.м, кухню площею 6,2 кв.м, вбиральню площею 1,6 кв.м та ванну кімнату площею 2,8 кв.м залишити у спільному користуванні сторін.

Необґрунтованими є доводи позивача про необхідність виділення йому у користування кімнати 5 та кімнати 7, оскільки вхід до кімнати 7 є лише через кімнату 6, яка в такому разі залишиться у користуванні відповідачки, право якої буде порушено.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно постановлено рішення в частині виділення в користування приміщень квартири відповідачці, яка не заявляла позовних вимог, не заслуговують на увагу, оскільки позов одного співвласника про визначення порядку користування квартирою передбачає закріплення конкретних приміщень та площі за кожним із співвласників квартири, не залежно від відсутності таких вимог інших співвласників.

Питання щодо розподілу судових витрат судом першої інстанції не вирішено. В позові об'єднано дві самостійні вимоги немайнового характеру, а тому судовий збір сплачується окремо з кожної із цих вимог та становить 487,2грн.

Позивачем при подачі позовної заяви сплачено 243,60грн., а апеляційної скарги-121,8грн.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача судові витрати в розмірі 182 грн. 70 коп.(243,6+121,8:2) та на користь держави в розмірі 243,6грн.(задоволено позов в частині вимог про усунення перешкод).

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визначення порядку користування спільною частковою власністю підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 325 ЦПК України, ст. ст. 319, 321, 358, 405 ЦК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 12 лютого 2015 року в частині позовних вимог про визначення порядку користування спільною частковою власністю скасувати.

Позов в цій частині задовольнити частково.

Визначити порядок користування житловим приміщенням квартири НОМЕР_1 яка розташована по АДРЕСА_1 та виділити в користування (згідно технічного паспорту на квартиру від 21.12.1998 р.):

-ОСОБА_1 - кімнату 5 площею 9,4 м.кв.;

-ОСОБА_2 - кімнату 7 площею 11,6 м.кв.

Кімнату 6 площею 16,2 м.кв., балкон площею 2,9 м.кв., коридор площею 7,7 м.кв., кухню площею 6,2 м.кв., вбиральню площею 1,6 м.кв. та ванну кімнату площею 2,8 м.кв. залишити у спільному користуванні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 243(двісті сорок три)грн.60коп.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Малько О.С.

Шимків С.С.