У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

№ 336-3849-15ц

4с-336-66-2015

15 липня 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Зарютіна П.В., при секретарі Чернишовій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргуОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3, подану в порядку ст. 383 ЦПК України,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із вищевказаною скаргою, за якою зазначив, що головним державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_2 31 березня 2015 року зроблено розрахунок розміру заборгованості ОСОБА_1 із сплати аліментів в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-2045, виданого 26.06.2003 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3Є

Не погоджуючись з діями державного виконавця з обчислення розміру заборгованості, заявник просить суд визнати такі дії неправомірними та зобовязати державного виконавця провести нарахування, виходячи із середньої заробітної плати для Ленінського району м. Запоріжжя, після утримання обовязкових податків, в межах трирічного терміну, що передував предявленню виконавчого листа до виконання.

В судовому засіданні представник заявника наполіг на поданій скарзі за вищевказаними підставами та просив скаргу задовольнити в повному обсязі, а державний виконавець на скаргу заперечив, вказуючи на її безпідставність, про що надав відповідні письмові заперечення.

Заінтересована особа в судове засідання не явилася, проте також надала відповідні письмові заперечення на скаргу, вважаючи останню не обґрунтованою

Вивчивши подану скаргу, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані докази, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню на підставі наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 8 серпня 2003 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції ОСОБА_4 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2-2045, виданого 26.06.2003 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 (натепер ОСОБА_3Є.).

Частина 4 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" надає державному виконавцеві повноваження з обчислення розміру заборгованості із сплати аліментів шляхом складання відповідного розрахунку та повідомлення про нього стягувачу і боржнику.

На виконання вказаних вимог Закону головним державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_2 в межах вищевказаного виконавчого провадження було складено розрахунок розміру заборгованості ОСОБА_1 із сплати аліментів на користь ОСОБА_3 за період з 29.05.2003 року по 31.03.2015 року, який становив 30 178,82 грн. Такий розрахунок 31 березня 2015 року був затверджений начальником Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_6

За вказаний період заявник не працював, чого сам і не заперечував.

Зі змісту ч.3 ст. 195 СК України пункту 7.7.5 Інструкції про проведення виконавчих дій (N 74/5, 15.12.1999, наказ, Міністерство юстиції України) не вбачається, що у разі, якщо платник аліментів не працював і не працює, а розмір заборгованості за аліментами визначається згідно вимог ч.3 ст. 195 СК України, то з середньої заробітної плати, яка береться до розрахунку, слід вираховувати податки та обов'язкові платежі.

Посилання скаржника на пункт 7.5.10 Інструкції про проведення виконавчих дій є безпідставними, оскільки зазначені норми стосуються саме порядку утримання аліментів із заробітку осіб, що є працюючими.

Крім того, згідно вимог ч.3 ст. 195 СК України якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Як слідує із системного аналізу положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» поняття місцевого безпосередньо повязано із поняттям територіальної громади, яку становлять жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр (ст. 1 Закону).

При цьому територіальну громаду міста, зокрема Запоріжжя, становлять його жителі, оскільки вони об'єднані постійним проживанням у межах названого міста, що є самостійною адміністративно-територіальною одиницею.

Отже, посилання скаржника на необхідність здійснення розрахунку заборгованості, виходячи із середньої заробітної плати саме для Ленінського району м. Запоріжжя, також є безпідставними, оскільки вказане не узгоджується із поняттям даної місцевості за змістом ч.3 ст. 195 СК України, а тому, на думку суду, дії державного виконавця з обчислення розміру заборгованості скаржника з урахуванням середньомісячної заробітної плати штатного працівника м. Запоріжжя є правомірним.

Натомість, в іншій частині доводи скарги суд знаходить обґрунтованими.

Так, згідно п. 7.5.10 Інструкції про проведення виконавчих дій стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час провадиться в межах трирічного терміну, що передував пред'явленню виконавчого листа до виконання.

Яз вбачається із матеріалів виконавчого провадження, останнє було закінчене на підставі постанови, винесеної 11 жовтня 2004 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції ОСОБА_4

І лише 16 квітня 2014 року головним державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_2 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-2045, виданого 26.06.2003 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя. При цьому в такому рішенні державний виконавець зазначив, що заява про примусове виконання і була подана 16 квітня 2014 року.

За таких обставин, враховуючи положення, п. 7.5.10 Інструкції про проведення виконавчих дій, державний виконавець мав право проводити розрахунок заборгованості за минулий час лише в межах трирічного терміну, що передував пред'явленню виконавчого листа до виконання, а тому здійснення ним розрахунку станом на 31.03.2015 року розміру заборгованості ОСОБА_1 із сплати аліментів на користь ОСОБА_3, починаючи з 29.05.2003 року, є неправомірним.

Посилання державного виконавця на скасування постанов від 11 жовтня 2004 року та 16 квітня 2014 року є безпідставними, оскільки рішення про це були прийняті начальником Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_6 вже після визначення державним виконавцем розміру заборгованості, а саме 27 квітня 2015 року, через що державний виконавець не міг ними керуватися при обчисленні розміру заборгованості 31 березня 2015 року.

Натомість, вказані рішення від 27 квітня 2015 року вже відбулися, змінені та скасовані вони не були, отже, натепер постанови державного виконавця від 11 жовтня 2004 року та 16 квітня 2014 року досі є такими, що скасовані, через що суд позбавлений права натепер зобовязати державного виконавця провести розрахунок заборгованості за минулий час лише в межах трирічного терміну, що передував пред'явленню виконавчого листа до виконання, як про це просить скаржник, а тому задля поновлення порушеного права суд важає за необхідне зобовязати державного виконавця виконати припису Закону, а саме обчислити розмір заборгованості із сплати аліментів шляхом складання відповідного розрахунку та повідомлення про нього стягувачу і боржнику.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», «Інструкцією «Про порядок проведення виконавчих дій», ст. ст. 3, 10, 57-60, 88, 208, 209, 387, 388 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_2 з обчислення розміру заборгованості із сплати аліментів, здійснені нею за розрахунком розміру заборгованості ОСОБА_1 із сплати аліментів на користь ОСОБА_3 за період з 29.05.2003 року по 31.03.2015 року, затвердженим начальником Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_6 31 березня 2015 року.

Зобовязати головного державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_2 обчислити розмір заборгованості ОСОБА_1 із сплати аліментів в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-2045, виданого 26.06.2003 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3Є, про що скласти відповідний розрахунок та повідомити про нього стягувачу і боржнику.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в Апеляційний суд Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя П.В. Зарютін