Справа № 758/8061/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Трегубенко Л. О. ,

при секретарі - Подплетнікова В. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві про визнання бездіяльності неправомірною та зобов»язання зняти арешт з майна і скасувати заборону відчуження,

В С Т А Н О В И В :

Заявник, ОСОБА_1, звернулась до суду зі скаргою до відділу ДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві про визнання бездіяльності неправомірною та зобов»язання зняти арешт і заборону відчуження з однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Обґрунтовує тим, що була боржником у виконавчому провадженні ВП №11867612, відкритому 17.03.2009 р. державним виконавцем відділу ДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві на примусове виконання виконавчого листа № 2-1609, виданого 08.12.2004 р. Подільським районним судом м. Києва, про стягнення з неї на користь АКІБ «УкрСиббанк» боргу в сумі 3448 грн. 27 коп..

Постановою державного виконавця №546/3 від 17.03.2009 р. в межах виконавчого провадження ВП №11867612 від 17.03.2009 р. був накладений арешт на все її майно як боржника та оголошено заборону відчуження у будь-який спосіб, у тому числі: однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, ? частина якої належить їй на праві власності відповідно до свідоцтва про право власності від 27.03.2007 р..

Постановою державного виконавця від 06.11.2009 р. виконавчий документ був повернутий стягувачеві на підставі п. 5 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», з можливістю повторного пред»явлення до виконання в строк до 06.11.2012 р..

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», абз. 6 п. 4.9.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 р., чинної на той час, так і нині чинної Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04. 2012 р., виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Ураховуючи, що повторно стягувач не пред'явив виконавчий лист № 2-1609 від 08.12.2004 р. на виконання у встановлений постановою про повернення виконавчого документа від 06.11.2009 р. строк, тобто до 06.11.2012 р., відповідно до вимог закону виконавче провадження закінчене, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження у даній справі, яка міститься в матеріалах виконавчого провадження № 11867612.

Крім того, ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 4.9.2 Інструкції про проведення виконавчих дій від 15.12.1999 р. передбачено, що про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам.

Однак, усупереч вимогам закону державний виконавець відділу ДВС їй копію постанови про закінчення виконавчого провадження не надіслав, не зняв арешт з майна, та не скасував заборону на його відчуження.

Відділ ДВС видав інформаційну довідку № 103388937 від 10.07.2015 р., з якої дізналась про існування обтяження на майно, але за її заявою арешт з квартири не зняв, і не видав копію постанови про закінчення виконавчого провадження, посилаючись на знищення матеріалів виконавчого провадження, в зв'язку з закінченням строку зберігання, відповідно до вимог Порядку роботи з документами в органах ДВС, затвердженого наказом Мінюсту України № 2274/5 від 25.12.2008 р..

Такі дії (бездіяльність) відділу ДВС не відповідають вимогам закону, є неправомірними, порушують її права та законні інтереси власника квартири, унеможливлюють розпорядження цим майном.

Заявник просила визнати бездіяльність відділу ДВС неправомірною, та зобов»язати зняти арешт з квартири і скасувати заборону відчуження.

У судове засідання заявник і представник відділу ДВС не з»явилися, представник заявника подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить скаргу задовольнити.

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що скарга обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 383, 385 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Суд установив, що 17.03.2009 р. державним виконавцем відділу ДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві було відкрите виконавче провадження ВП №11867612 на виконання виконавчого листа № 2-1609, виданого 08.12.2004 р. Подільським районним судом м. Києва, про стягнення з боржника, ОСОБА_2, на користь стягувача, АКІБ «УкрСиббанк» боргу в сумі 3448 грн. 27 коп..

Постановою державного виконавця від 17.03.2009 р. №546/3 в межах виконавчого провадження ВП №11867612 від 17.03.2009 р. був накладений арешт на квартиру АДРЕСА_2, та оголошено заборону відчуження, ? частина якої належить заявнику на праві власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.03.2007 р.,

Пункт 5 ч. 1, ч. 5 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: якщо в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (за винятком виконавчих документів, зазначених у частині першій статті 42 цього Закону), а також виконавчих документів, за якими мають бути стягнені грошові кошти чи інше майно, та інших виконавчих документів, які можуть бути виконані без безпосередньої участі боржника;

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Постановою державного виконавця від 06.11.2009 р. виконавчий документ був повернутий стягувачеві з посиланням на п. 5 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», що передбачає можливість повторного пред»явлення виконавчого листа до виконання, в редакції ст. ст. 21, 22 цього Закону, чинній на той час, протягом трьох років, з дня повернення виконавчого документа стягувану, тобто, у строк до 06.11.2012 р..

Стягувач повторно не пред'явив виконавчий лист № 2-1609 від 08.12.2004 р. на виконання у встановлений постановою про повернення виконавчого документа від 06.11.2009 р. строк, тобто до 06.11.2012 р., відповідно до вимог закону виконавче провадження підлягає закінченню.

Так, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі: закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом.

Відповідно до пп. 4.10.1., 4.10.2., 4.10.3. п. 4.10. Інструкції про проведення виконавчих дій ( в редакції від 15.12.1999 р. № 74/5 ) у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, згідно із статтею 401 Закону припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження (окрім випадків направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби), повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, указаної у пункті 4.10.2 цієї Інструкції, для її пред'явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

У зв»язку з тим, що стягувач повторно не пред'явив виконавчий лист № 2-1609 від 08.12.2004 р. на виконання до 06.11.2012 р., державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, проте не зняв арешт, накладений на майно боржника, і не скасував заборону відчуження майна, не надіслав заявнику копію про закінчення виконавчого провадження.

При зверненні заявника щодо усунення порушень закону, відділ ДВС лише видав інформаційну довідку № 103388937 від 10.07.2015 р. в підтвердження існування обтяження на майно, але арешт з квартири не зняв, і не видав копію постанови про закінчення виконавчого провадження, посилаючись на знищення матеріалів виконавчого провадження, в зв'язку з закінченням строку зберігання, відповідно до вимог Порядку роботи з документами в органах ДВС, затвердженого наказом Мінюсту України № 2274/5 від 25.12.2008 р..

Відповідно до п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 р. № 2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 319, ст. 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Бездіяльність відділу ДВС не відповідають вимогам закону, є неправомірною, оскільки при завершенні виконавчого провадження державним виконавцем не знято арешт з майна боржника, не скасовано заборону відчуження, вчасно не надіслано копію постанови про закінчення виконавчого провадження, відмовлено в усуненні цих порушень, що порушує гарантовані Конституцією та законами України права та інтереси заявника як власника квартири, унеможливлює розпорядження цим майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника ( ч. 2 ст. 60 цього Закону).

Таким чином, суд вважає, що відмова відділу ДВС у знятті арешту з майна боржника та скасуванні заборони відчуження майна у зв»язку з завершенням виконавчого провадження не відповідає вимогам закону, є неправомірною, тому зобов»язує усунути зазначені порушення.

На підставі наведеного, ст. ст. 22, 47, 49, 50, 60, 82 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст. ст. 383 - 387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати бездіяльність відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві щодо відмови у знятті арешту з належного ОСОБА_1, майна, і скасуванні заборони відчуження, застосованих на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження від 17.03.2009 р. № 546/3 неправомірними.

Зобов'язати відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві зняти арешт з належного ОСОБА_1 майна, та скасувати заборону відчуження, застосованих на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження від 17.03.2009 р. № 546/3, а саме: однокімнатної квартири АДРЕСА_3.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд міста в установленому законом порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення, а якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, - протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

СуддяЛ. О. Трегубенко