АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 529/89/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1589/15Головуючий у 1-й інстанції Новак Д. І. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Буленка О.О., Триголова В.М.

при секретарі Коваль А.А.

за участю адвоката Дігтярь Л.А.

відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5

на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 20 березня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог фізична особа-підприємець ОСОБА_6, про стягнення коштів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3,посилаючись на те, що вони є спадкоємцями після смерті їх матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказували, що за життя ОСОБА_7 домовилася з відповідачем про укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в строк до 11 листопада 2011 року, оформивши цю домовленість письмовим договором про завдаток від 07 вересня 2011 року. Також зазначали, що в день укладення договору їх мати передала відповідачу як завдаток за придбання квартири 10 000 грн., а відповідач зобов'язався після цього оформити договір куплі-продажу вищевказаної квартири, однак до цього часу договір купівлі-продажу не оформлений. В зв"язку з цим просили стягнути з відповідача на їх - спадкоємців користь подвійну суму завдатку в розмірі 20 000 грн., а саме по 10 000 грн. на користь кожного з них, а також понесені ними судові витрати по справі.

У лютому 2015 року відповідач ОСОБА_3, в свою чергу, звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він дійсно уклав з ОСОБА_7 (матір"ю позивачів) договір завдатку, за яким він отримав від неї 10 000 грн. у рахунок оплати за продаж у майбутньому їй квартири та було визначено, що договір купівлі-продажу квартири буде укладено між ними до 11 листопада 2011 року. Вказував, що на початку вересня 2011 року ОСОБА_7 вселилася у квартиру АДРЕСА_1, в якій проживала до кінця жовтня 2012 року, а потім відмовилася від купівлі цієї квартири і ніякої оплати за проживання у ній не провела. Просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів, які є спадкоємцями померлої, витрати за проживання та користування зазначеною вище квартирою їх матір'ю, виходячи із середньомісячної плати за користування однокімнатною квартирою в м. Полтаві протягом 2011-2012 років в розмірі 1200 грн., а всього 15 600 грн., а також понесені ним судові витрати по справі.

Ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 26 лютого 2015 року позовна заява ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та зустрічний позов ОСОБА_3об"єднані в одне провадження.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 20 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3про стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кожному з них по 5 000 грн. 00 коп. сплаченого авансу, а також по 747 грн. 00 коп. понесених ними судових витрат по справі, а всього по 5 747 грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без задоволення за безпідставністю.

Частково не погодившись з даним рішенням суду позивачі за первісним позовом оскаржили його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просили скасувати оскаржуване ними судове рішення в частині стягнення з відповідача на їх користь по 5 000 грн. та судових витрат по 747 грн. та ухвалити нове рішення про задоволення їх позову повністю.

Рішення суду в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 ніким зі сторін не оскаржено, та не є предметом апеляційного розгляду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що 07 вересня 2011 року між матір'ю позивачів - ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_8була досягнута домовленість про укладення між ними договору купівлі-продажу квартири, згідно якої відповідач зобов'язався до 11 листопада 2011 року продати ОСОБА_7 належну йому квартиру АДРЕСА_1 та така домовленість була зафіксована у письмовому договорі завдатку від 07 вересня 2011 року, згідно якого в цей же день ОСОБА_7 передала відповідачу 10 000 грн. з визначенням цієї суми як завдатку в рахунок плати за придбання квартири. Факт передачі останньою 10 000 грн. та отримання вказаної суми відповідачем підтверджується наявною у справі письмовою розпискою від 07 вересня 2011 року /а. с. 7, 53 /.

Також судом встановлено, що всупереч умовам домовленості між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 до визначеного попереднім договором строку - 11 листопада 2011 року основний договір купівлі-продажу квартири не був укладений з вини відповідача, оскільки він не надав необхідних документів на цю квартиру, які б надавали можливість укласти договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку.

Далі судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 - померла та після її смерті відкрилась спадщина. Позивачі у справі є спадкоємцями за законом усього її майна, про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу 11 грудня 2013 року /а. с. 10-11/, згідно якого кожен з позивачів у порядку спадкування після смерті їх матері отримав право на 1/2 частину майна померлої.

За нормами ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1230 ЦК України до спадкоємців переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов"язаннях.

Звідси вірним є висновок суду, що як спадкоємці за законом усього майна, належного померлій ОСОБА_7, в тому числі грошових коштів, переданих нею відповідачу ОСОБА_3 в рахунок оплати за купівлю вказаної квартири в сумі 10 000 грн. відповід-но до договірних зобов"язань, зазначених у договорі завдатку від 07 вересня 2011 року, яка відповідачем не була продана матері позивачів та не були повернуті отримані ним кошти, - позивачі мають право вимоги до відповідача про повернення їм цих грошових коштів.

Вирішуючи спір по суті та визначаючи правову природу сплачених за життя ОСОБА_7 грошових коштів ОСОБА_3, районний суд правомірно виходив з наступного. згідно п. 16 Договору завдатку, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 07 вересня 2011 року, було визначено, що у випадку відмови завдаткодержателя від продажу даного об'єкту нерухомості з власної ініціативи після отримання завдатку, завдатко-держатель зобов'язаний повернути завдаткодавцю завдаток у подвійному розмірі.

При цьому вірним є висновок суду, що вказана умова договору суперечить нормам ст. ст. 570, 571 ЦК України, згідно з якими завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов'язання і безспірно засвідчує факт укладення у встановленому порядку певного виду договору. За змістом вищезазначених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов'язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов'язання.

За змістом ст. ст. 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов'язання, яке випливає із договору, який уже був раніше укладений сторонами.

Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін.

У разі, коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Також згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у Постанові від 13 лю-того 2013 року у справі № 6-176 цс12, яка за нормами ст. 360-7 ЦПК України є обов"язковою для застосування судами при розгляді цивільних справ, - у разі неукладення сторонами основних договорів у строк, визначений попередніми договорами, передані позивачами в рахунок оплати за основними договорами грошові кошти є відповідно до ст. 570 ЦК України не завдатком, а авансом і підлягають поверненню особам, які їх сплатили.

Таким чином, оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, який так і не був укладений, - правильним є висновок місцевого суду, що сплачені ОСОБА_7 в рахунок виконання договору грошові кошти в сумі 10 000 грн. є авансом і повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися останньою ОСОБА_3

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є спадкоємцями померлої за законом, та стягнення з відповідача на їх користь в рівних частках одержаної суми авансу, тобто по 5 000 грн. кожному, а також відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України - судових витрат.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків місцевого суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 20 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: