Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 428/1032/15-ц
Провадження № 22ц/782/387/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015року. Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого: Дронської І.О.

суддів: Карташова О.Ю., Оробцової Р.І.,

при секретарі Веселові С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу по апеляційній скарзі Сєвєродонецької міської ради Луганської області на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 червня 2015року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що з 1990 року вона та ОСОБА_3, як жінка та чоловік, мешкали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в належній їй квартирі за адресою АДРЕСА_2. Разом з ними в цій квартирі мешкала і її дочка - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яку ОСОБА_3 виховував як рідну дочку. У 1993році її чоловік ОСОБА_3 отримав квартиру за адресою АДРЕСА_1, в яку, після проведення ремонту за спільні кошти, вони переїхали для продовження спільного проживання. Наприкінці 2014року, під час гостювання у її родичів у Житомирській області, ОСОБА_3 захворів та ІНФОРМАЦІЯ_3 помер. Вона за їх спільні кошти організувала перевезення тіла чоловіка до м.Сєвєродонецька та поховання. На час смерті чоловіка спірна квартира, в якій вони проживали сім'єю, приватизована не була, але вона, як дружина ОСОБА_3 продовжувала жити в їх квартирі і після смерті чоловіка та нести тягар утримання квартири до тих пір, поки працівники КП «Житлосервіс «Злагода», дізнавшись про смерть ОСОБА_3, не повідомили її про необхідність звільнити квартиру, оскільки ця квартира не приватизована і є власністю держави, а потім без її відома змінили замки та опечатали квартиру.

Позивач зазначає, що дійсно має у власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, але вони з чоловіком визначили, що ця квартира буде належати її дочці, яка разом із своїми дітьми і проживає у цій квартирі, а вони будуть мешкати в його квартирі. Вважає, що незважаючи на спільне з ОСОБА_3 життя як подружжя і наявності спільного подружнього майна, а також залишеної спадщини, вона позбавлена можливості її отримати. Враховуючи, що вона та ОСОБА_3 почали мешкати однією сім'єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з 1990року, але поняття цивільного шлюбу в українському законодавстві було закріплено лише з набуттям чинності 01.01.2004року СК України, просила суд встановити факт, що вона та ОСОБА_3 мешкали однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 01.01.2004року по час смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_3; визнати за нею, ОСОБА_2, право користування спірною квартирою.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 червня 2015року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені. Встановлено факт проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_3, померлим ІНФОРМАЦІЯ_3, однією сім'єю як чоловік та жінка без шлюбу з 01.01.2004року по ІНФОРМАЦІЯ_3. Визнано за ОСОБА_2 право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Сєвєродонецькою міською радою Луганської області подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення суду першої інстанції, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, а саме: не застосування до спірних правовідносин ст.ст. 64,65 ЖК України щодо неможливості визнання за особою права користування жилим приміщенням, якщо ця особа зберігає постійне місце проживання у іншому приватизованому нею жилому приміщенні; розгляд спору з приводу права на укладання договору найму жилого приміщення без участі житлово-експлуатаційного підприємства, апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У повній мірі рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Так, судом першої інстанції на підставі показань свідків, наданих у судовому засіданні, встановлено, що померлий ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дійсно проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без шлюбу, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Позивач з 1993року в якості дружини та члена сім'ї наймача ОСОБА_3, проживала разом з останнім, з його усної згоди, у квартирі наймача за адресою: АДРЕСА_1.

На підстав зазначеного, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач ОСОБА_2 має право користування спірним жилим приміщенням, а тому задовольнив позовні вимоги останньої.

Колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст.ст.58,61,65 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної годи не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім]ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, а позивач ОСОБА_2 звернулась до суду за захистом права на користування квартирою ОСОБА_3 після смерті останнього на підставі того, що проживала в цій квартирі однією сім'єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу, а працівники КП «Житлосервіс «Злагода» вимусили її звільнити спірну квартиру, яка за життя ОСОБА_3 не була приватизована та ОСОБА_2 в цій квартирі не була зареєстрована, тобто спір виник з приводу права на укладення договору найма житлового приміщення, а тому, розглянувши справу, в якій відповідачем визначено Сєвєродонецьку міську раду, суд першої інстанції неправильно визначився із суб'єктним складом правовідношень, оскільки договір найму на жиле приміщення укладається між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Позивачем ОСОБА_2 до КП «Житлосервіс «Злагода» позов не заявлявся і в установленому законом порядку питання про притягнення КП «Житлосервіс «Злагода» до участі у справі як належного відповідача або співвідповідача судом першої інстанції не вирішувалось.

За таких обставин судом першої інстанції ухвалене помилкове рішення через неправильне застосування норм процесуального права, яке, відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову із зазначених вище підстав.

Колегія суддів не дає оцінки обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2 щодо встановлення факту проживання однією сім'єю позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу та визнання права ОСОБА_2 на користування спірною квартирою, оскільки це може бути зроблено під час розгляду справи при зверненні ОСОБА_2 до суду з позовом до належного відповідача.

З цих саме підстав колегія суддів не дає оцінки іншим доводам апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині незастосування до спірних правовідносин ст.ст. 64,65 ЖК України.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст.309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Сєвєродонецької міської ради Луганської області, задовольнити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 червня 2015року скасувати і у справі ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права користування житловим приміщенням, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: