АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6625/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Величко Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Гречка Т.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом та із урахуванням збільшення розміру позовних вимог, ставив питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №281107/6 від 28.11.2007 року укладеного між АБ «Синтез» та ОСОБА_5, на підставі договору про відступлення права вимоги від 08.08.2011 року укладеного між ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» та ОСОБА_6 у розмірі 5 558 312,10 гривень в силу ст.ст.509-629 ЦК України.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року позовні вимоги було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором №281107/6 від 28.11.2007 року укладеного між АБ «Синтез» та ОСОБА_5, на підставі договору про відступлення права вимоги б/н від 08.08.2011 року укладеного між ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» та ОСОБА_6 у розмірі 5 558 312,10 (п'ять мільйонів п'ятсот вісімдесят вісім тисяч триста дванадцять) гривень.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу. Де ставив питання про скасування судового рішення та ухвалення нового, за яким відмовити у задоволенні позову. Зазначаючи при цьому про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача не визнав апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що 06.02.2008 року між АБ «Синтез» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №281107/6 від 28.11.2007 року, згідно якого, банк надав позичальнику, ОСОБА_5 кредит у доларах США, на умовах передбачених договором, а ОСОБА_5 зобов'язувався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити відсотки за користування ними та виконати всі інші обов'язки передбачені кредитним договором.

Згідно п.1.2. кредитного договору сума кредиту складала 1 000 000 доларів США, яка у подальшому згідно додаткової угоди № 3 до кредитного договору від 28.01.2009 року була збільшена до 1 013 500 доларів США.

Строк дії кредиту згідно п.1.3. вищевказаного кредитного договору, становив з 28.11.2007 року по 27.22.2008 року, включно, який у подальшому було продовжено до 17.04.2009 року, згідно додаткової угоди №2 до вказаного кредитного договору від 26.12.2008 року.

Процентна ставка за користування коштами кредиту, згідно п.1.4. становила 16 % річних, яка в подальшому згідно додаткових угод №1 від 27.11.2008 року та №2 від 26.12.2008 року до вказаного кредитного договору була збільшена до 18 % річних. Цільове призначення кредиту - споживчі потреби п.1.5. вказаного кредитного договору.

Пунктами додаткової угоди № 4 до вказаного кредитного договору від 28.01.2009 року визначено, що сторони, за взаємною згодою, домовились перевести заборгованість позичальника за кредитним договором в сумі 1013500 доларів США, в заборгованість в гривні за курсом 6,60 гривень за 1 долар США і сума заборгованості позичальника за кредитним договором починаючи з 28.01.2009 року склала 6 587 750 гривень.

28.01.2008 року між АБ «Синтез» та ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» було укладено договір відступлення права вимоги б/н від 28.01.2009 року за зобов'язаннями, що випливають з умов кредитного договору.

28.09.2009 року між АБ «Синтез» та ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до якого ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» приймало всі права за договором іпотеки від 28.11.2007 року, за договором іпотеки від 08.10.2008 року. Відповідно до вказаних правочинів ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» отримало право вимоги за вищевказаним кредитним договором.

08.08.2011 року між ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» та ОСОБА_6, укладено договір про відступлення права вимоги б/н від 08.08.2011 року за зобов'язаннями, що випливають з умов кредитного договору №281107/6 від 28.11.2007 року.

Того ж дня, між ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» та ОСОБА_6, укладено договір відступлення права за договорами іпотеки.

Розмір заборгованості відповідача за умовами вищевказаного кредитного договору станом на 08.11.2011 року складає 6 587 750 гривень.

У зв'язку із визнанням банкрутом, Господарським судом м. Києва (постанова №44/48-6 від 03.03.2009 р), ТОВ «Альянс технік», що є майновим поручителем відповідача та іпотекодавцем за зобов'язаннями, що випливають із вищевказаного кредитного договору, в рамках процедури відновлення платоспроможності ТОВ «Альянс технік», шляхом задоволення вимог кредиторів за рахунок обміну на активи цього підприємства, в порядку ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», частково задовольнив свої вимоги за умовами кредитного договору за рахунок предмета іпотеки договору іпотеки від 28.11.2007 року за реєстровим номером 1294, шляхом прийняття його у власність за вартістю 2 804 408 гривень, на підставі проведеної оцінки предмета іпотеки.

На підставі мирової угоди по справі, затвердженою ухвалою Господарського суду м. Києва у справі №44/48-6 та акту приймання-передачі від 07.12.2011 року, позивач зареєстрував 27.11.2011 року право власності на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки від 28.11.2007 року.

Станом на 03.04.2014 року залишок заборгованості відповідача за кредитним договором складав 3 783 342 гривень.

Позивач при зверненні до суду із позовом ставив питання про стягнення із відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №281107/6 від 28.11.2007 року в розмірі 5 558 312,10 гривень, яка складалася з заборгованості по кредиту та інфляційних втрат і трьох відсотків річних у відповідності до положень ст. 625 ЦК України.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимим доказами заявлені позовні вимоги, надано розрахунок, залишок основного боргу, відсотків, штрафних санкцій, пені на час кожної зміни кредитора у зобов'язанні, а тому, позов доведений та такий, що підлягає задоволенню.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, апелянт вказував про те, що судом першої інстанції було залишено поза увагою те, що договір про відступлення права вимоги укладений між АТ «Синтез» та ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія», за участю Федерації Хокею України та БО «Благодійний фонд сприяння розвитку фізичної культури та спорту «Славутич» є договором факторингу, який укладено з метою забезпечення клієнтом (АТ «Синтез») виконання зобов'язання за договорами банківського рахунку перед фактором та Федерації Хокею України та БО «Благодійний фонд сприяння розвитку фізичної культури та спорту «Славутич» відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України Зазначаючи також про відсутність у ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» повноважень на надання фінансових послуг.

Колегія суддів вважає, що апелянтом не взято до уваги, що в договорі про відступлення права вимоги б/н від 28.01.2008 року між АБ «Синтез» та ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» сторони визначили себе як « цесіонарій « та «цедент» виклавши при цьому свої зобов'язання по договору. Отже, зміст вказаного договору не відповідає вимогам ст.ст. 1077, 1079 ЦК України, які містять поняття договору факторингу.

Цесія - поступка вимоги або передавання вимоги в зобов'язанні іншій особі.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ході розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що у відносинах сторін за умовами кредитного договору відбулася заміна сторони кредитора в порядку визначеному законодавством України. При цьому, будь-яких обмежень щодо безпосереднього укладення саме фізичною особою договору цесії за кредитним договором, чинним законодавством України не встановлено. Отже, учасниками договору цесії можуть бути будь-які суб'єкти цивільних правовідносин.

Також не були доведені на думку колегії суддів і посилання апелянта на те, що судом першої інстанції невірно визначена сума заборгованості ( без врахування наданих ним квитанцій) яка підлягає стягненню з відповідача.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно наданих копій квитанцій вбачається, що відповідачем протягом 2010 -2011 років на користь ТОВ „Українська телекомунікаційна компанія „ було сплачено 429 588 гривень.

Зазначені документи свідчать про відносини апелянта з товариством, яке не є кредитором у договорі, який був предметом судового розгляду. Зазначене товариство також не приймало участі у розгляді справи.

Відтак, апелянтом не надано доказів того, що при укладенні договору відступлення права вимоги 08.08.2011 року між ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» та ОСОБА_6, товариством невірно було визначено суму заборгованості.

Слід також відзначити, що відповідач знаючи про наявність договору відступлення права вимоги в сумі 6 587 750 гривень, починаючи з 2011 року не вчиняв ніяких дій щодо опротестування розміру саме такої суми зобов'язання.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: