УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Київська міська державна адміністрація, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, житлово-будівельний кооператив «Мотозаводець-7», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос Андрій Євгенович, про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, визнання свідоцтва про право власності недійсним, скасування державної реєстрації права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Київська міська державна адміністрація, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, житлово-будівельний кооператив «Мотозаводець-7» (далі - ЖБК «Мотозаводовець-7»), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос А.Є., про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що 06 березня 1989 року на підставі рішення загальних зборів членів ЖБК «Мотозаводець-7», затверджених рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 03 березня 1989 року № 190, їй було видано ордер серії НОМЕР_1 на житлове приміщення, жилою площею 29,2 кв. м, що складається з двох кімнат, в квартирі АДРЕСА_1. 21 січня 1989 року вона сплатила пайовий внесок в розмірі 4 тис. крб, загальна сума паєнакопичення склала 10 675,97 крб та була сплачена у повному обсязі 10 жовтня 1991 року. На підставі обмінного ордеру від 28 червня 1989 року № 6795 у зазначену квартиру вселились її донька ОСОБА_8 разом із чоловіком ОСОБА_5, які фактично проживають у цій квартирі до цього часу. 05 липня 2014 року її донька ОСОБА_8 та відповідач ОСОБА_5 припили сімейні стосунки. Через деякий час вона дізналась, що 16 жовтня 2007 року на ім'я відповідача ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1. Крім того, відповідно до договору дарування від 31 грудня 2014 року відповідач ОСОБА_5 безпідставно відчужив (подарував) спірну квартиру своєму синові і її онуку - відповідачу ОСОБА_6, однак дана угода не може бути законною, оскільки квартира належить їй. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила визнати за нею право власності на спірну квартиру, витребувати зазначену квартиру із незаконного володіння ОСОБА_6, визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру та скасувати державну реєстрації права власності, визнати недійсним договір дарування, укладений 31 грудня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що підставі рішення загальних зборів членів ЖБК «Мотозаводець-7», затверджених рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів №190, як члену ЖБК «Мотозаводець-7» позивачу 06 березня 1989 року було видано ордер НОМЕР_1 на житлове приміщення, жилою площею 29,2 кв.м, що складається з двох кімнат у квартирі АДРЕСА_1(а.с.4).

Відповідно до довідки ЖБК «Мотозаводець-7» від 20 січня 1989 року № 023/101, 023/102 (а.с.5) позивачу було надано дозвіл на внесення грошових коштів за вищезазначену квартиру у розмірі 4 040 карбованців на рахунок ЖБК «Мотозаводець-7» та надано спірну квартиру для проживання їй та членам її ім'ї.

28 червня 1989 року виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів відповідачу ОСОБА_5 було видано обмінний ордер № 6795 на сім'ю із двох осіб на право зайняття в порядку обміну жилого приміщення жилою площею 29,2 кв.м, що складається з двох ізольованих кімнат в у спірній квартирі (а.с.6-7, 31-32).

05 жовтня 2007 року ОСОБА_5 Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення було видано свідоцтво про право власності № 1780-С на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 13)

Відповідно до «Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти і рухомого майна», затвердженого розпорядженням КМДА від 31 серпня 2001 року №1820, зареєстрованого в Київському міському управлінні юстиції 31.08.2001 року за № 62/364, на час оформлення спірного свідоцтва про право власності, функція оформлення та видачі свідоцтв про право власності на об'єкти нерухомого майна була покладена на Головне управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, визначившись вірно з правою природою спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення та надавши належну оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що позивачем ОСОБА_4 не надано доказів на підтвердження того, що свідоцтво про право власності від 16 жовтня 2007 року серії НОМЕР_2 видано відповідачу ОСОБА_5 з порушенням вимог чинного законодавства.

Водночас, судами попередніх інстанцій обґрунтовано взято до уваги, що позивачем ОСОБА_4 на підтвердження позовних вимог щодо визнання оспорюваного договору дарування недійсним з підстав, що спірна квартира є її власністю, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин.

Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_4, суди попередніх інстанцій зауважили, що такі є похідними первісної позовної вимоги та є взаємопов'язаними.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова