Номер провадження 22-ц/788/574/15 Суддя-доповідач - Білецький О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Білецького О. М.,

суддів - Семеній Л. І. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 10 лютого 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Сумської міської ради

про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування,

в с т а н о в и л а :

09 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом. Який мотивувала тим, що після її батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, відкрилась спадщина на земельну ділянку та житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Вона є спадкоємцем за заповітом і своєчасно звернулась за прийняттям спадщини, однак отримала лише свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, а через відсутність у батька документів про право власності на будівлі, не може одержати в нотаріальній конторі правовстановлюючі документи на своє ім'я про право власності на цю частину спадщини.

Просила суд визнати за нею у порядку спадкування право власності на житловий будинок загальною площею 56,80 кв.м, житловою - 29,10 кв.м та господарські будівлі і споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 10 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на будівельні матеріали, що використані для будівництва житлового будинку та споруд по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5

В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповноту з'ясування обставин, невідповідність висновків суду фактичним обставинам, порушення норм матеріального і процесуального права, просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Вважає помилковим висновок суду про виникнення у неї права власності у порядку спадкування лише на будівельні матеріали, оскільки будинок та господарські споруди збудовано батьком ще у 1959 році на виділеній йому для цієї мети земельній ділянці після отримання відповідних дозволів та належним чином затвердженого проекту; законодавство, яке діяло на час закінчення будівництва не вимагало обов'язкової реєстрації речових прав на таке майно. Про виникнення у батька права власності на спірне закінчене будівництво свідчать матеріали інвентаризацій та наявність у нього правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Зазначає також, що будинок та господарські споруди збудовано до 05 серпня 1992 року, тому вони не потребують декларації про готовність об'єкта.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, інвентаризаційної справи та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Місцевим судом встановлено лише наступні факти:

Згідно із виданим Реєстраційною службою Сумського МУЮ Сумської області свідоцтвом серії НОМЕР_1 від 12 серпня 2013 року, ОСОБА_5 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,0613 га, кадастровий номер НОМЕР_2, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_5, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2, його дочка ОСОБА_3 прийняла спадщину та отримала на цю земельну ділянку свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 04 грудня 2014 року Другою Сумською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-1246 (а.с.6, 7).

За даними технічного паспорта Сумського МБТІ від 28 жовтня 2014 року на вказаній земельній ділянці станом на 28 жовтня 2014 року знаходяться: житловий будинок літ. «А-1» з верандою літ. «а», збудований у 1959 році; сарай літ.«Е», сарай літ.«З», погрібник літ.«П», погріб літ.«п/г», огорожа №1 - 1979 року побудови; навіс літ.«М», навіс літ.«Н», сарай літ.«Л», убиральня літ.«Г», огорожа №2 - 1985 року побудови, а також вигрібна яма літ.«І» - 2003 року побудови, гараж літ.«К» - 2008 року побудови, прибудова літ.«а-2» і альтанка літ.«П» - 2009 року побудови (а.с.9-11).

За таких обставин відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права власності у порядку спадкування на житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що це збудоване ОСОБА_5 нерухоме майно, за його життя не було прийнято в експлуатацію та не пройшло у встановленому порядку державну реєстрацію, а тому є об'єктом незавершеного будівництва, і в силу ст.331 ЦК України у нього існувало право власності лише на матеріали та обладнання, які були використані у процесі цього будівництва, а тому у позивачки, як його спадкоємиці також відповідно до ст.1218 ЦК України не виникло право на дане спадкове майно, як на окремий об'єкт нерухомості, а лише на ці будівельні матеріали.

Однак такі висновки суду першої інстанції, не відповідають фактичним обставинам, ґрунтуються на неповному з'ясуванні обставин та неправильному застосуванні і порушенні норм матеріального та процесуального права.

У ст.41 Конституції України вказано, що право власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV, право власності та інші речові права на нерухоме майно, що набуті до набрання чинності цим Законом згідно з чинними у той час нормативно-правовими актами, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності цим Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права.

Згідно зі ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтями 1217, 1218 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкт нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до абз.60 п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, що побудовані до 05 серпня 1992 року.

Досліджені місцевим судом докази, а також матеріали витребуваної і дослідженої апеляційним судом за клопотанням позивача інвентаризаційної справи №54283 на домоволодіння АДРЕСА_1, в їх сукупності спростовують висновок суду першої інстанції про те, що спірний будинок є об'єктом незавершеного будівництва.

Так, із матеріалів цієї інвентаризаційної справи (а.с.65-81) вбачається, що на підставі рішення Виконкому Сумської міської ради від 07 травня 1959 року №490, за посвідченим нотаріусом Першої Сумської нотаріальної контори за реєстровим №1-3819 договором від 12 червня 1959 року, ОСОБА_5 для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, було надано земельну ділянку по АДРЕСА_1, загальною площею 600 кв.м, на якій він зобов'язався до 12 червня 1962 року закінчити будівництво однокімнатного житлового будинку житловою площею 18 кв.м, сараю та огорожі, а також до 01 листопада 1959 року в межах своєї ділянки посадити 5 дерев, облаштувати цегляний тротуар шириною 1,50 м і в'їзд у двір шириною 3,50 м (а.с.82-83).

Передача земельної ділянки в натурі даному забудовнику підтверджується актом від 25 травня 1959 року (а.с.90).

Основна (первинна) інвентаризація цього домоволодіння була проведена органом БТІ 12 лютого 1965 року, на той час його власником значився ОСОБА_5, були побудовані такі споруди: житловий будинок літ.«А» - 40,40 кв.м з прибудовами: веранда літ.«а» - 14,10 кв.м і ганком «а-1» - 1,80 кв.м; сарай літ.«Б», літня кухня літ.«В», туалет літ.«Г», погріб літ.«п/г», ворота №1 і огорожа №2 (а.с.67-74).

При згаданій первинній інвентаризації орган БТІ послався на те, що право власності ОСОБА_5 на закінчений будівництвом житловий будинок з господарськими спорудами підтверджене належними правовстановлюючими документами а саме: вищезгаданими рішенням міськвиконкому від 07 травня 1959 року №490 та нотаріально посвідченим договором від 12 червня 1959 року №313 (а.с.73).

Чинне на той час законодавство не обмежувало строки видачі правовстановлюючих документів і реєстрації закінченого будівництвом житла. Так, у містах реєстрація закінченого будівництва була передбачена лише Інструкцією «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженою наказом Мін комунгоспу УРСР від 31 січня 1966 року. Однак виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації такого права.

Наступною інвентаризацією від 26 січня 1984 року встановлено, що загальна площа будинку «А» за рахунок добудови сіней, перебудови веранди та ганку змінилась і по зовнішнім розмірам становить 48,70 кв.м, а по внутрішнім - 47,10 кв.м.

Крім того, знесено сараї «Б» і «В», зведено нові будівлі, а саме: цегляні сараї «Д», «Е», «З», дощатий сарай «Ж», над погребом - погрібник «И», у дворі - огорожу №3, та перебудовано убиральню «Г» (а.с.74-75).

Подальша інвентаризація за життя ОСОБА_5 проводилась 26 лютого 2009 року. Згідно з нею загальна внутрішня площа будинку, як і за попередніми даними, складала 47,10 кв.м, а житлова - 29,10 кв.м. (а.с.77).

З матеріалів цієї інвентаризації слідує, що житловий будинок «А» складався з трьох житлових кімнат, площею 17,20 кв.м, 7,30 кв.м і 4,60 кв.м, коридору, площею 4,40 кв.м, прибудови (веранди) «а», площею 5,90 кв.м, та прибудови «а-1», що складалась з кухні, площею 4,80 кв.м, коридору, площею 2,90 кв.м і тамбуру (ганку), площею 1,60 кв.м (а.с.79, 80, 80-а).

На території домоволодіння також були розташовані: сараї «Д», площею 28,80 кв.м, «Е», площею 4,70 кв.м, «З», площею 5,60 кв.м, .«Л», площею 4,90 кв.м;; погрібник «И», площею 9,90 кв.м, погріб «п/г», площею 9,30 кв.м, вбиральня .«Г», площею 1,40 кв.м, гараж «К», площею 25,10 кв.м, навіси «О», площею 15,80 кв.м, «Н», площею 10,40 кв.м, «М», площею 13,70 кв.м, ворота №1 та огорожа №2 (а.с.80).

На той час, за планом земельної ділянки, зовнішні розміри прибудованого до стіни будинку (з протилежної від вулиці сторони) сараю «Д» становили 2,70 х 3,95 м (а.с.76).

Відповідно до наданих апеляційному суду експертного висновку Дочірнього ПТП «СУМБУДПРОЕКТ» ВАТ «Сумбуд» від 10 серпня 2009 року і проекту забудови, які виконано за замовленням самого ОСОБА_5, житловий будинок та господарські будівлі і споруди за адресою АДРЕСА_1 відповідають діючим державним будівельним, санітарним та протипожежним нормам.

У даному висновку вперше зазначено про те, що власник реконструював вказаний сарай «Д» у прибудову до житлового будинку - санвузол, внутрішньою площею 8,10 кв.м (а.с.55, 91-98).

Проведена після його смерті інвентаризація від 28 жовтня 2014 року також вказує, що у цьому житловому будинку сарай «Д» у 2009 році самовільно реконструйовано у прибудову до житлового будинку - санвузол розмірами 2,70 х 4,33 м. Відповідно, з урахуванням цієї прибудови загальна площа будинку визначена у 56,80 кв.м.

Крім того, за даними цієї інвентаризації, значиться будівництво на місці навісу «О» у 2009 році альтанки «П», площею 8,10 кв.м, а у 2008 році - самовільне спорудження (по «червоній» лінії) гаражу «К», розмірами 4,00 х 6,28 м (а.с.8-11).

За замовленням ОСОБА_3 у 2015 році експерт Абрамець О.І. провів технічне обстеження цього житлового будинку і господарських будівель, за результатами якого теж встановив можливість подальшої експлуатації одноповерхового житлового будинку (А) з прибудовами (а-1 і а-2), та господарських будівель - сараїв (Е, З, Л), альтанки (П), навісів (М, Н), гаража (К), погрібника (И) з погребом (п/г) і туалету (Г), а також необхідність виконання певних ремонтних робіт (а.с.56-60).

Відповідно до висновку ТОВ «Південні зірки», ринкова вартість вказаного житлового будинку на 04 листопада 2014 року становить 199624 грн. (а.с.16).

Дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, спадщина після неї не відкривалась та свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с.87, 88, 89).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскільки земельна ділянка в установленому порядку надана ОСОБА_5 саме для житлового будівництва органом місцевого самоврядування у встановленому чинним на той час законодавством порядку, будівництво житлового будинку і частини господарських споруд закінчене у 1959 році, переважна більшість господарських будівлі побудовані у 1979 та 1985 році, а основна (первинна) інвентаризація цих будівель та споруд була проведена ще 12 лютого 1965 року, що зафіксовано у вищезгаданих технічних паспортах і актах поточних змін, тому йому належало це закінчене будівництво на праві власності в силу ст.ст.100, 101, 112 ЦК УРСР, і таке право визнавалось за ним за його життя державою.

На користь такого висновку свідчать і реєстрація місця проживання ОСОБА_5 за вказаною адресою ще з 15 лютого 1975 року (а.с.84) та подальша приватизація ним частини присадибної земельної ділянки з цільовим призначенням саме для обслуговування житлового будинку.

Крім того, з матеріалів даної цивільної справи убачаються такі факти:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_5 (а.с.5, 6 ).

09 березня 2006 року ОСОБА_5 склав на її ім'я заповіт на все належне йому на день смерті майно, посвідчений приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим №560 (а.с.109).

ОСОБА_5, 1930 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

Його дочка ОСОБА_3 своєчасно звернулась до Другої Сумської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття після нього спадщини за заповітом.

04 грудня 2014 року Друга Сумська державна нотаріальна контора видала ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з земельної ділянки, загальною площею 0,0613 га, розташованої по АДРЕСА_1. У цей же день право власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав (а.с.7, 13, 14).

04 грудня 2014 року ОСОБА_3 письмово зверталась до Другої Сумської державної нотаріальної контори з приводу видачі їй відповідного свідоцтва на належний померлому ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими будівлями, однак їй було у цьому відмовлено з підстав відсутності на ім'я померлого правовстановлюючих документів на житловий будинок та не проведення його реєстрації в органах БТІ (а.с.15).

Отже, після смерті ОСОБА_5 позивачка, яка є спадкоємцем першої черги, і яка протягом шести місяців з дня смерті подала заяву про прийняття спадщини, та отримала свідоцтво про право власності в порядку спадкування за заповітом на присадибну земельну ділянку, в силу ст.ст.1218, 1222, 1235, 1236, 1269, 1270 ЦК України набула в порядку спадкування за заповітом право власності і на створене та оформлене її батьком у передбаченому чинним на той час законодавством порядку нерухоме майно - належний померлому житловий будинок з господарськими спорудами, які відповідають вимогам державних будівельних, пожежних та санітарних норм як на час будівництва, так і на даний час. Однак за відсутності правовстановлюючих документів на ім'я померлого, вона згідно з положеннями ст.67 Закону України «Про нотаріат» позбавлена можливості одержати в нотконторі свідоцтво про право власності на це нерухоме майно, тому захищаючи її охоронювані законом права, таке право власності слід визнати за нею рішенням суду згідно зі ст.ст.328, 379, 392 ЦК України.

Збудована ОСОБА_5 у 2009 році альтанка «П» є безфундаментною конструкцією із дерев'яних стовпів, азбофанерних стін та м'якої покрівлі (а.с.8), а тому як будівля тимчасового характеру, відповідно до абз.52-54 п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, не належить до об'єктів самочинного будівництва і на неї, поряд з іншими господарськими спорудами, слід визнати право власності за позивачкою в порядку спадкування.

У той же час, колегією суддів встановлено, що у 2009 році реконструкцію прибудованого до житлового будинку сараю «Д» у санвузол «а-2», та будівництво у 2008 році гаражу «К», виконано усупереч вимог пунктів 2, 3, 12, 13 чинного на той час Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», затвердженого постановою КМ України від 08 жовтня 2008 року №923, який передбачав, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється приймальною комісією і полягає у підтвердженні нею готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, комунікацій та споруд інженерної і транспортної інфраструктури, їх інженерно-технічного оснащення та забезпечення, пускових комплексів, черг будівництва (далі - закінчені будівництвом об'єкти) відповідно до погодженої та затвердженої в установленому порядку проектної документації), яка утворюється інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю. Перед цим вказана інспекція ДАБК повинна була видати дозвіл на виконання будівельних робіт на підставі письмової заяви замовника об'єкта будівництва, форма якої затверджена в установленому порядку Мінрегіонбудом, та до цієї заяви повинно бути додано: погоджена та затверджена в установленому законодавством порядку проектна документація, і висновок посадової особи інспекції ДАБК про можливість прийняття об'єкта в експлуатацію.

Однак, ОСОБА_5 до початку будівництва відповідну проектну документацію або будівельний паспорт на санвузол «а-2» і гараж літ.«К» не виготовив, дозвіл на виконання будівельних робіт не отримував, із вказаною заявою про їх прийняття в експлуатацію не звертався, а тому вони відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України є самочинно побудованими, відповідно в силу ч.2 вказаної статті у нього не виникло право власності на ці будівлі, як закінчені об'єкти, відповідно і до спадкоємця право власності на них не переходить.

Ці будівлі не є самостійними об'єктами будівництва, а лише приналежністю головної речі, без відповідних позовних вимог на них неможливо визнати і право власності як на будівельні матеріали, які були використані в процесі цього будівництва.

Аналогічна позиція викладена і в роз'ясненнях, які надані в п.4, 6, 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)».

За таких порушень рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та визнання за ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом після батька права власності на житловий будинок з вищеназваними господарськими будівлями і спорудами, крім самочинних прибудови-санвузла «а-2» і гаражу «К», у визнанні права власності на які слід відмовити.

Керуючись ст.ст.88, 303, п.2 ч.1 ст.307, п.3, 4 ст.309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 10 лютого 2015 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, на житловий будинок «А» з верандою «а» і прибудовою «а-1» - загальною площею 48,70 кв.м, житловою площею 29,10 кв.м та нежитлові господарські будівлі і споруди: вбиральню «Г», площею 1,40 кв.м, сарай «Е», площею 4,70 кв.м, сарай «З», площею 5,60 кв.м, погрібник «И», площею 9,90 кв.м, погріб «п/г», площею 9,30 кв.м, сарай «Л», площею 4,90 кв.м, навіс «М», площею 13,70 кв.м, навіс «Н», площею 10,40 кв,м, альтанку «П», площею 8,10 кв.м, вигрібну яму «І», ворота №1 та огорожу №2, що розташовані по АДРЕСА_1.

У визнанні за ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, на прибудову «а-2», розмірами 2,70 м х 4,33 м, до житлового будинку по АДРЕСА_1 та гаражу «К», розмірами 4,00 м х 6,28 м, розташованого на цій присадибній земельній ділянці відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -