Справа № 500/5576/15-ц
Провадження № 2-о/500/126/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Адамова А.С.,

при секретарі Хачатрян А.Т.,

за участю: заявника ОСОБА_1, представників заявника ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника заінтересованої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа державний нотаріус Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_5, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

03.09.2015 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, з урахуванням уточненої заяви, в якій просить встановити факт, що ОСОБА_6, яка померла 08.01.2013 року, є його матірю. Свої вимоги мотивує тим, що 28.02.2007 року його мати ОСОБА_6 склала заповіт, яким заповіла усе своє майно, яке на день смерті буде їй належати та де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, йому. 08.01.2013 року ОСОБА_6 померла. Спадщину він прийняв фактично, оскільки був зареєстрований та проживав зі спадкодавцем за однією адресою, на час відкриття спадщини та протягом шести місяців. Державним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку із тим, що доказом родинних та інших відносин спадкоємця зі спадкодавцем є свідоцтва, а у свідоцтві про смерть його матері її прізвище зазначено як «Мица», проте згідно паспорту його прізвище зазначено як «Миця». Спору про право немає.

Представники заявника в судовому засіданні підтримали вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник зацікавленої особи у судовому засіданні підтримала позицію заявника та не заперечувала проти задоволення заяви.

У судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які пояснили, що ОСОБА_1 є їх односільчанином, підтвердили, що ОСОБА_6 була матірю заявника та до її смерті вони проживали разом за однією адресою.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 належить на праві приватної власності земельна ділянка, що розташована на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, площею 3,52 гектарів, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю Серії РІ № 458779, виданим 19.09.2002 року Новопокровською сільською Радою народних депутатів.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 320068 від 09.01.2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_6 померла 08.01.2013 року.

Після смерті ОСОБА_6 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина, зокрема на земельну ділянку, що розташована на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, площею 3,52 гектарів, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до заповіту, посвідченого 28.02.2007 року секретарем виконавчого комітету Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі № 26, ОСОБА_6 заповіла усе своє майно, яке на день смерті буде їй належати та де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось сину ОСОБА_1.

Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_5 № 2034/02-14 від 27.08.2015 року заявнику ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку із тим, що доказом родинних та інших відносин спадкоємця зі спадкодавцем є свідоцтва, а у свідоцтві про смерть його матері її прізвище зазначено як «Мица», проте згідно паспорту його прізвище зазначено як «Миця».

Згідно паспорту громадянина України серії КМ 197651, виданого Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області заявник зазначений як ОСОБА_1.

Відповідно до свідоцтва про народження заявника серії І-ЖД № 367443, виданого повторно 22.11.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області прізвище заявника вказане як «Миця», та прізвище мати зазначено як «Миця».

Згідно свідоцтва про смерть спадкодавця, державного акту на землю, заповіту прізвище спадкодавця зазначено як «Мица».

Як вбачається із наданої довідки виконкому Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району №584 від 05.08.2015р. ОСОБА_6, що померла 08.01.2013р. була зареєстрована та проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1; разом із нею проживав на день смерті її син ОСОБА_1 1963р.н.

Також з пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 встановлено, що ОСОБА_1 дійсно є сином померлої ОСОБА_6

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України розгляд справ про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами віднесено до компетенції суду.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище , ім'я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям , по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

У п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим заяву задовольнити, у тому числі, з огляду на те, що зацікавлена особа не заперечує проти задоволення вимог заявника, а вищевказані свідки та досліджені судом письмові докази підтверджують факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, яка померла 08.01.2013 року, як сином та матірю. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 174, 209, 213-215, 256 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа державний нотаріус Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_5, про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, а саме встановити факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, являється сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, померлої 08.01.2013 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 08.10.2015р.

Суддя: ОСОБА_10