Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Гвоздика П.О., Дербенцевої Т.П.,

Писаної Т.О., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що за кредитним договором від 22 вересня 2008 року ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у розмірі 58 929, 50 доларів США для придбання житла на умовах сплати 15 % річних до 11 вересня 2028 року. Щомісячний мінімальний платіж визначено у 785, 98 доларів США. Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено іпотекою квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, та порукою ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за окремими договорами.

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 21 лютого 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 127 067, 83 доларів США, що еквівалентно 1 123 025, 48 грн, із яких 58 137, 72 доларів США, що еквівалентно 513 821, 17 грн - борг за тілом кредиту, 45 332, 19 доларів США, що еквівалентно 400 645, 90 грн - проценти, 5 919, 07 доларів США, що еквівалентно 52 312, 74 грн - пеня, 17 678, 85 доларів США, що еквівалентно 156 245, 67 грн - штраф, яку банк просив стягнути із боржника та поручителів солідарно.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 липня 2014 року, позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» борг за тілом кредиту у розмірі 513 821, 17 грн, проценти у розмірі 400 645, 90 грн та пеню у розмірі 26 520 грн. В іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Надра», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що за кредитним договором від 22 вересня 2008 року ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у розмірі 58 929, 50 доларів США для придбання житла на умовах сплати 15 % річних до 11 вересня 2028 року. Щомісячний мінімальний платіж визначено у 785, 98 доларів США. Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено іпотекою квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, та порукою ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за окремими договорами.

Наслідком прострочення строку виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих процентів, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений п. 3.3.3. договору (щомісячно до 10 числа поточного місяця), є сплата позичальником пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (п. 5.2. кредитного договору).

У разі порушення позичальником вимог п. 4.3. за виключенням п. п. 4.3.3, 4.3.4. він зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту (58 929, 50 дол. США) за кожен випадок (п. 5.3. кредитного договору).

Відповідно до положень п. п. 4.3.10., 4.3.14 кредитного договору позичальник зобов'язаний на вимогу банку надавати документи, що підтверджують фінансовий стан; в день укладення договору іпотеки здійснювати страхування предмета іпотеки та свого життя від нещасних випадків. Страхування здійснюється шляхом укладення щорічно до 22 вересня відповідних договорів страхування зі страховими компаніями, визначеними банком.

На підставі п. п. 5.2., 5.3. договірних положень банком було заявлено вимогу про стягнення із боржника та його поручителів 52 312, 74 грн пені й штрафу у розмірі 156 245, 67 грн за порушення п. п. 4.3.10., 4.3.14 кредитного договору.

Встановивши ті обставини, що банк не звертався до позичальника із вимогою надати документи про його фінансовий стан, перелік страхових компаній для укладення договорів страхування предмета іпотеки та життя позичальника не визначав, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність у відповідача порушень п. п. 4.3.10., 4.3.14 кредитного договору та обов'язку сплатити на користь банку штраф у розмірі 156 245, 67 грн.

Колегія суддів погоджується також із правильністю застосування судами положень ч. 3 ст. 551 ЦК України до спірних правовідносин.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За положеннями указаної норми суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема занадто високий її розмір порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через не співмірність із розміром основного зобов'язання. При цьому зменшення розміру неустойки - це право суду.

Судами повно та всебічно досліджено обставини щодо майнового стану позичальника та співмірність визначеної до сплати суми пені із загальним боргом, на підставі встановленого обґрунтовано зменшено розмір пені із 52 312, 74 грн до 26 520 грн за заявою позичальника (а. с. 87).

У цій частині судами справу вирішено із додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Разом з тим, висновки судів про припинення поруки ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не відповідають правилам застосування ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У справі, яка переглядається, договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється.

За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-6цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Як вбачається з умов договору кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Претензії до поручителів від 29 вересня 2009 року (а. с. 163, 165) містять вимогу про необхідність погашення простроченої заборгованості, яка виникла станом на 29 вересня 2009 року у розмірі 6 337 доларів США.

Строк виконання основного зобов'язання шляхом встановлення дати дострокового повернення всього кредиту (що припиняє поруку повністю у разі пропуску кредитором шести місяців після дати дострокового повернення кредиту при зверненні до поручителя із позовом), банком не змінювався.

Враховуючи строк дії кредитного договору до 11 вересня 2028 року та відсутність заяви сторони у справі про застосування позовної давності до вимог про сплату щомісячних зобов'язань, висновки судів про припинення поруки не узгоджуються із вимогами закону.

Неправильність вирішення позову до поручителів, кожен із яких є солідарним боржником із позичальником, дає підстави для скасування ухвалених судових рішень у частині вирішення позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції за ст. 338 ЦПК України.

В іншій частині судові рішення залишаються без змін відповідно до ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 липня 2014 року скасувати у частині вирішення позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у цій частині справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: П.О. Гвоздик

Т.П. Дербенцева

Т.О. Писана

О.В. Ступак