Справа № 541/1416/15-ц
Номер провадження 2/541/722/2015
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
25 серпня 2015 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Гриб М.В.

при секретарі - Непокупній Л.М.,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миргород справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування службовим жилим приміщенням,

суд,

Встановив:

В червні 2015 року позивач звернувся в Миргородський міськрайонний суд із згаданим позовом.

В своїй позовній заяві позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 і в зв`язку з цим йому була надана однокімнатна службова квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно наказу командувача Повітряних сил Збройних сил України від 14.11.2012 року він був направлений в військову частину НОМЕР_2 м. Севастополь АР Крим для проходження подальшої служби. Однак з переміщенням до нового місця служби в інший населений пункт ОСОБА_1 згаданої службової квартири не звільнив і не проживав в ній та не користувався нею понад 6 місяців без поважних причин, а 16.03.2015 року в зв`язку з тим, що він не вийшов із тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, він був позбавлений військового звання та виключений із списків особового складу Збройних сил України.

Тому позивач просив визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування згаданою службовою квартирою на підставі ст. ст. 71,72, 124 Житлового кодексу Української РСР та положень Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей, затвердженої Наказом Міністра оборони України № 737 від 30.11.2011 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримував позовні вимоги і просив задовольнити їх.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи повідомленим про час та місце слухання справи в порядку, визначеному ч. 5 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, із клопотаннями про відкладення слухання справи до суду не звертався і своїх заперечень проти позову суду не подав.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, вважає позов підлягаючим до задоволення із наступних підстав.

Згідно ст. 118 ЖК УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього.

За змістом ст. 124 ЖК УРСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією,… підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно п.3.14 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011 року, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (06.12.2012 року), у разі переміщення військовослужбовця по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службове жиле приміщення, яке він займав за попереднім місцем служби, підлягає звільненню у двомісячний строк з дня видання наказу про виключення зі списків особового складу військової частини.

В силу положень ч.2 ст. 123 ЖК УРСР до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.

Згідно ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що в зв`язку з проходженням військової служби на підставі постанови житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , 31.07.2003 року відповідачу ОСОБА_1 було видано ордер на право заселення ним та його сім`єю однокімнатної службової квартири АДРЕСА_2 (а.с.6,14), яка рішенням виконкому Миргородської міської ради №269 від 26.03.2003 року була включена до числа службових(а.с.4).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №271 від 06.12.2012 року відповідача ОСОБА_1 було виключено із списків особового складу згаданої військової частини у зв`язку з переміщенням його на службу у військову частину НОМЕР_2 в м. Севастополь АР Крим, а Наказом Генерального штабу Збройних сил України №103 від 16.03.2015 року його , як такого, що не вийшов з тимчасово окупованої території Автономної республіки Крим, було в порядку накладення дисциплінарного стягнення позбавлено військового звання та виключено із списків особового складу Збройних сил України(а.с.13).

Таким чином він втратив право на вказане жиле приміщення в силу положень п.3.14 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011 року, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (06.12.2012 року), та ст. 124 Житлового кодексу Української РСР.

Належних та допустимих доказів в спростування зазначених обставин, відповідачем на засадах змагальності та диспозитивності суду не надано, а тому із зазначених підстав позов підлягає задоволенню.

Крім цього, рапортом на а.с.15 підтверджується, що ОСОБА_1 не проживає в спірній квартирі з вересня 2014 року.

Із довідки на а.с.5 вбачається, що ще станом на 01.10.2014 року ОСОБА_1 мав заборгованість за комунальні послуги, нараховані на зазначену квартиру, в сумі 1277,99 грн, що вказує на втрату зв`язку відповідача із спірним житлом.

Члени сім`ї відповідача в спірному житлі також не зареєстровані.

Належних та допустимих доказів поважності причин відсутності відповідача у вказаному житлі або таких що підтверджують обставини, зазначені в ч.3 ст. 71 ЖК УРСР, суду не надано

Тому суд вважає, що відповідач в силу ст. 71 ЖК УРСР втратив право на квартиру АДРЕСА_2 , як такий, що не проживає та не користується житловим приміщенням понад шість місяців, що є самостійною підставою для задоволення позову.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати в сумі 243 грн 60 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 71-72, 118, 123-124 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 10, 11, 208, 209, 214, 215, 223-226 ЦПК України, суд заочно, -

В И Р І Ш И В:

Позов військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 втартившим право користування службовим житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 у відшкодування понесених судових витрат 243 грн 60 коп.

Рішення може бути переглянуте Миргородським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою ним до суду протягом 10 днів з дня отримання ним копії цього заочного рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд в 10 діб з моменту його проголошення.

Суддя: М. В. Гриб