Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2585/15 Головуючий у 1 інстанції: Турбіна Т.Ф.
Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Кочеткової І.В. Маловічко С.В.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою державного виконавця Орджінікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Рясної Анастасії Сергіївни на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року у справі за поданням державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Рясної Анастасії Сергіївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року державний виконавець Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Рясна А.С. звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3

В обґрунтування подання зазначила, що на виконанні Орджонікідзевського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/331/1799/13 від 28 квітня 2014 року про зобов»язання ОСОБА_3 сплатити на користь ОСОБА_4 компенсацію за нежитлове приміщення у сумі 60 000 дол. США рівними частками по 1 000 доларів США щомісячно у період з 01.12.2013р. по 31.12.2018р., виданого Жвтневим районним судом м. Запоріжжя 28.04.2014р. Вказаний виконавчий лист надійшов від Жовневого ВДВС Запорізького МУЮ на підставі п. 10 чт. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» за місцем реєстрації та фактичного мешкання боржника по АДРЕСА_1. Боржник не виконав вимог державного виконавця про добровільне виконання рішення суду до 03.02.2015р., при виході до його помешкання двері не відчиняє, на дзвінки не відповідає. З урахуванням того, що на теперішній час рішення боржником не виконується, державний виконавець просила суд обмежити право боржника ОСОБА_3 на виїзд з території України до виконання зобов»язання про сплату боргу.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року подання державного виконавця Орджонікідзевського відділу Державної виконавчої служби Запорізького МУЮ Рясної А.С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, державний виконавець Рясна А.С. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її подання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення осіб, які приймають участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні подання державного виконавця Орджонікідзевського відділу ДВС Запорізького МУЮ, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не встановлено обсягу невиконаних зобов»язань боржника, а також не надано доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобов»язань.

Судова колегія вважає, що такі висновки суду відповідають наданим матеріалам справи та вимогам законів, правильно застосованих судом у цій справі.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Порядок вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України регулюється ст. 377-1 ЦПК України.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення громадянина від зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у Орджонікідзев-ському ВДВС Запорізького МУЮ знаходиться виконавче провадження № 2/331/1799/13 від 28.04.2014р. з примусового виконання виконавчого листа про зобов»язання ОСОБА_3 сплатити на користь ОСОБА_4 компенсацію за нежитлове приміщення у сумі 60 000 дол. США рівними частками по 1 000 доларів США щомісячно у період з 01.12.2013р. по 31.12.2018р., виданого Жвтневим районним судом м. Запоріжжя 28.04.2014р.

Вказаний виконавчий лист надійшов від Жовневого ВДВС Запорізького МУЮ на підставі п. 10 чт. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» за місцем реєстрації та фактичного мешкання боржника по АДРЕСА_1 ( а.с. 22-26).

Державним виконавцем було винесено постанову від 28.01.2015р. про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа та було надано боржнику ОСОБА_3 строк для добровільного виконання рішення суду до 03.02.2015р., проте, враховуючи, що за виконавчим листом боржник повинен сплачувати щомісячні платежі до 31.12.2018р., державний виконавець не зазначив, в який спосіб він мав виконати рішення суду або яку заборгованість погасити станом на встановлену дату - 03.02.2015р. ( а.с. 28-31).

ОСОБА_3 отримав цю постанову 03.02.2015р. ( а.с. 32), але, як зазначає державний виконавець, самостійно рішення суду не виконав, у зв»язку з чим йому була

направлена вимога з»явитись до Орджонікідзевського ВДВС з приводу виконання вказаного рішення. ( а.с. 34).

Судом встановлено, що боржник ОСОБА_3 09.02.2015р. надав письмові пояснення державному виконавцю про стан виконання ним рішення та письмові докази на підтвредження здійснення ним щомісячних платежів на користь стягувача, згідно з якими платежі за грудень 2013р.-березень 2014р. ним здійснені в повному обсязі по 1000 доларів на місцяь, але з квітня 2014р. він став виплачувати меншу суму, ніж встановлено мировою угодою, посилаючись на нестабільну соціально-економічну ситуацію в України, знецінення національної валюти, півищення курсу долару, який є валютою виконання судового рішення.

Таким чином, судом встановлено, що боржник частково виконує судове рішення, за яким відкрито виконавче провадження, співпрацює з державним виконавцем, реагує на його вклики, надає необхідну інформацію.

Суд першої інстанції, повно та всебічно поаналізувавши надані матеріали виконавчого провадження, доводи державного виконавця, представника стягувача, представника боржника, дійшов правильного висновку про недоцільність застосування тимчасового обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, належним чином вмотивувавши з посиланням на матеріали справи та вимоги норм матеріального і процесуального права свої висновки про відсутність факту ухилення боржника від виконання зобов'язань.

При цьому суд обгруновано зазначив, що само по собі невиконання боржником зобов'язань протягом строку, вказаного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків без наявності доказів навмисного невиконання цих обов"язків. Крім того, суд правильно зазначив, що зобов»язуючи виконати судове рішення до 03.02.2015р., державний виконавець навіть не зазначив, яку заборгованість слід погасити до цієї дати з огляду на те, що за виконавчим листом боржник має погашати борг щомісячними платежами до 31.12.2018р., а тому зобов»язання виконати рішення в цілому суперечить змісту самого виконавчого листа.

Колегія вважає правильним посилання суду на ті обставини, що факт наявності боргу та відсутність майна у боржника, не є доказом у розумінні ст. 60 ЦПК України, його ухилен-ня від виконання рішення суду.

Згідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З урахуванням зазначених обставин і вимог процесуального закону оскаржувана ухвала суду є такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України вона підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу державного виконавця Орджінікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Рясної Анастасії Сергіївни відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: