АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/167/15 Справа № 208/893/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Нельга Д. В. Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ 14 квітня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Міхеєвої В.Ю., Свистунової О.В.

при секретарі Видюковій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 липня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

06 лютого 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 06.10.2006р. між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 8/2006/840-К/499-Н, згідно якого позивач, надав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 25200,00 доларів США, а відповідач ОСОБА_2 зобов'язалась повернути отримані від позивача кошти до 08.09.2021 року та сплачувати відсотки за користування кредитом, виходячи з відсоткової ставки у розмірі 10,00% річних. Крім того, на забезпечення виконання умов кредитного договору, 06.10.2006р. між позивачем та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений договір поруки, згідно якого ОСОБА_3 поручилась перед позивачем за належне виконання відповідачкою ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 8/2006/840-К/499-Н. У зв»язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов»язань за вказаним кредитним договором, станом на 13.11.2013 року, утворилась заборгованість за тілом кредиту у сумі 23137,86 доларів США (що еквівалентно 184940,92 грн), заборгованість по відсоткам у розмірі 9769,47 доларів США (що еквівалентно 78087,37 грн.), заборгованість по комісії в сумі 4531,76 доларів США (що еквівалентно 36222,36 грн.), пені у розмірі 58285,81 долари США (що еквівалентно 465878,48 грн.) та штрафу в розмірі 2520,00 дол. США (що еквівалентно 20142,36 грн.). Вказану заборгованість у загальному розмірі 98244,90 дол. США, що еквівалентно 785271,49 грн., та судові витрати позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 липня 2014 року позов задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором №8/2006/840-К/499-Н від 06.10.2006р., що складається з 184940 грн. 92 коп. заборгованості по кредиту, 20000 грн. 00 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості; вирішено питання щодо розподілу судових витрат; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «КБ «Надра» посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи 14.04.2015 року апеляційним судом учасники процесу повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, що стверджується відповідною заявою ОСОБА_3 про розгляд справи за її відсутності.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 06.10.2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір №8/2006/840-К/49-Н, згідно якого банк надав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 25200,00 доларів США, на строк до 08.09.2021 року з оплатою 10 % річних; ОСОБА_2 зобов»язалась виконати усі умови договору та, зокрема, щомісяця сплачувати мінімально необхідний платіж; дані обставини стверджуються копією кредитного договору.

Відповідно до п. 3.3.2 кредитного договору щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 340,36 доларів США.

За п. 3.3.3 кредитного договору позичальник вносить перший мінімальний платіж до 31.10.2006 року, визначений у п. 3.3.2 цього договору, а послідуючі щомісячні платежі він здійснює до 20 числа поточного місяця.

Згідно п. 4.2.4 банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий мінімальний платіж у терміни, визначені п. 3.3.3 цього договору.

Згідно п. 4.3.8 договору № 8/2006/840-К/499-Н, укладеного 06.10.2006р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, у випадку порушення виконання зобов'язань, передбачених цим договором, позичальник зобов'язаний сплатити банку штрафні санкції, визначені у п.п. 5.1 - 5.3 цього договору.

Відповідно п. 5.2. вищевказаного кредитного договору, у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п.3.3.3. цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1% відсотка від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

На забезпечення виконання умов вказаного вище кредитного договору 06.10.2006р. між банком та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений договір поруки, згідно якого відповідачка ОСОБА_3 поручилась перед позивачем за належне виконання відповідачкою ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором №8/2006/840-К/499-Н.

Згідно п.1.2. вищезазначеного договору поруки, позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Судом встановлено, що банком умови кредитного договору виконані належним чином, позичальником ОСОБА_2 сума кредиту отримана вчасно та у повному обсязі, що стверджується письмовими матеріалами справи і визнано сторонами кредитного договору.

Однак, у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов'язань за вказаним кредитним договором, станом на 13.11.2013 року, утворилась заборгованість позичальника перед банком.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що останній платіж на виконання умов кредитного договору відповідачкою ОСОБА_2 було здійснено 11.12.2009 року, що стверджується відповідним розрахунком заборгованості, який надано позивачем в порядку виконання ухвали апеляційного суду від 04.11.2014 року про витребування доказів. Даний факт визнано представником банку у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що стверджується журналом та звукозаписом судового процесу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Крім того, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги зміст позовних вимог, - колегія дійшла висновку, що з відповідачки ОСОБА_2 на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №8/2006/840-К/499-Н, що виникла станом на 13.11.2013 року (відповідно до змісту позову), у межах строків позовної давності та з урахуванням визнаних позивачкою позовних вимог.

Так, судом встановлено, що станом на 13.11.2013 року за вказаним кредитним договором наявна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 23157,85 дол. США, що стверджується наданим банком розрахунком заборгованості.

Однак, за змістом позовної заяви, банк просив стягнути заборгованість за тілом кредиту у меншому розмірі - 23137,86 доларів США (а.с. 3 - 4).

Крім того, у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позичальником ОСОБА_2 визнано факт наявності заборгованості за тілом кредиту саме у розмірі 23137,86 доларів США та факт наявності обов»язку сплатити вказану заборгованість банку; наведене стверджується журналом і звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене вище, колегія дійшла висновку, що з позичальника ОСОБА_2 на користь банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у сумі 23137,86 доларів США.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції безпідставно і необґрунтовано відмовив у повному обсязі у стягненні відсотків за користування кредитом та комісії, неправильно застосував строк позовної давності.

Так, апеляційним судом встановлено, що даний позов пред"явлено до суду 06.02.2014 року, що стверджується поштовим штемпелем на конверті (а.с. 22).

Згідно змісту кредитного договору №8/2006/840-К/499-Н, він укладений на строк до 08.09.2021 року та передбачає обов»язок позичальника повертати позику частинами - щомісячними платежами.

Судом встановлено та визнано сторонами договору, що останній платіж на погашення кредиту було здійснено позичальником 11.12.2009 року, що стверджується розрахунком заборгованості, який надано позивачем.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що пунктом 3.3.3 кредитного договору передбачено обов»язок клієнта здійснювати щомісячні платежі до 20 числа поточного місяця, колегія дійшла висновку, що про порушення своїх прав банк дізнався не пізніше 21.01.2010 року.

21.07.2014 року, до ухвалення оскаржуваного рішення місцевим судом, в порядку ст. 267 ЦК України, відповідачем ОСОБА_2 подано заяву про застосування позовної давності (а.с.46).

Колегія звертає увагу, що судом встановлено відсутність домовленості між сторонами договору про збільшення позовної давності, що стверджується змістом пункту 7.1 кредитного договору №8/2006/840-К/499-Н та визнано сторонами.

Виходячи з викладеного, зважаючи на зміст позовних вимог, колегія дійшла висновку, що на користь банку підлягає стягненню заборгованість за відсотками і комісією у межах трирічного строку позовної давності, тобто за період з 06.02.2011 року до 13.11.2013 року, за відсотками у розмірі 6503,39 доларів США та за комісією у сумі 2731,36 доларів США, що стверджується наданим банком розрахунком боргу.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що розмір пені, нарахованої банком у відповідності до умов кредитного договору, у межах річного строку позовної давності (за період з 06.02.2013 року до 13.11.2013 року) дорівнює 45316,87 дол. США, що стверджується наданим банком розрахунком заборгованості, який долучено до матеріалів справи.

Колегія наголошує, що відповідно до пунктів 1.1, 5.2 кредитного договору пеня, як і тіло кредиту, визначаються, за домовленістю сторін договору, у доларах США.

Кредитний договір №8/2006/840-К/499-Н у цілому або його окрема частина у передбаченому діючим законодавством порядку позичальником не оспорені.

Суд приймає до уваги доводи відповідачки про наявність підстав для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України, де передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У пункті 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 за № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", зокрема, роз»яснено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Надавши належної оцінки представленим у справі доказам, колегія дійшла висновку, що розмір нарахованої позивачем пені (45316,87 дол. США) значно перевищує розмір неотриманої банком грошової суми за кредитним договором, на яку він має право (23137,86 доларів США заборгованості за тілом кредиту, 6503,39 доларів США заборгованості за відсотками, 2731,36 доларів США комісії, що у сукупності дорівнює - 32372,61 дол. США).

Судом встановлено, що позичальник ОСОБА_2 має скрутне матеріальне положення, перебуває на обліку як безробітна, розлучена, має на утриманні неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується довідкою Державного центру зайнятості Дніпродзержинського МЦЗ, копіями свідоцтв про розірвання шлюбу, про народження дитини (а.с. 88, 90, 29).

Посилання ОСОБА_2 на те, що на її утриманні перебуває повнолітня донька, 1994 року народження, та бабуся, яка потребує сторонньої допомоги, - є недоведеними, відповідні докази суду не надані.

Враховуючи викладене, виходячи з принципів справедливості, розумності, співмірності, колегія дійшла висновку про необхідність зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з позичальника на користь банку, до 15000,0 дол. США.

Необґрунтованою та недоведеною є вимога банку про стягнення на свою користь штрафу у сумі 2520,0 дол. США.

Так, пунктом 5.3 кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником вимог пунктів 4.3.2 (позичальник зобов»язаний забезпечити банк необхідними документами для здійснення ним дій передбачених п. 3.1.1 цього договору (видача готівки)), 4.3.4 (позичальник зобов»язаний протягом одного робочого дня, з моменту отримання кредитних коштів, укласти з банком договір іпотеки), 4.3.10 (позичальник зобов»язаний протягом дії договору не здійснювати будь-яких дій щодо зниження вартості засобу забезпечення виконання позичальником своїх зобов»язань по цьому договору, а також надавати банку можливість перевірки його дійсності та грошової оцінки), 4.3.12 (позичальник зобов»язаний на вимогу банку з»явитись до банка для підписання додаткової угоди, в якій визначений розмір процентної ставки за користування кредитом), 4.3.13 (позичальник зобов»язаний на вимогу банка надавати документи, що підтверджують поточний фінансовий стан позичальника) даного договору, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту. Однак, факту порушення позичальником будь-якого із зазначених пунктів кредитного договору судом не встановлено, тому підстави для стягнення штрафу - відсутні.

Ухвалюючи рішення про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя, місцевий суд не взяв до уваги наявність підстав щодо припинення договору поруки.

Так, згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року, із змінами та доповненнями, роз»яснено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Колегія звертає увагу, що зі змісту договору поруки вбачається, що строк її припинення не встановлено, тому згідно з вимогами вказаних вище норм матеріального права порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково не пред'явить вимоги до поручителя.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги твердження позивача про те, що відповідачам, до пред»явлення позову, було направлено вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, що стверджується, зокрема, змістом позовної заяви банку (а.с. 3 - 4), - колегія дійшла висновку про припинення дії поруки, в зв'язку з тим, що банком було змінено строк виконання основного зобов'язання. Таким чином, підстави для солідарного стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 - відсутні.

Зважаючи на наведене, враховуючи зміст позовної заяви, де позивач просив стягнути заборгованість із зазначенням її гривневого еквіваленту та застосував курс НБУ станом на 13.11.2013 року, колегія дійшла висновку про часткове задоволення позову, стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" заборгованості за кредитним договором № 8/2006/840-К/499-Н від 06.10.2006 року, станом на 13.11.2013 року, в сумі 47372 долара США 61 цент, що еквівалентно 378649 грн. 27 коп., яка складається з 23137,86 доларів США заборгованості за тілом кредиту, 6503,39 доларів США заборгованості за відсотками за період з 06.02.2011 року до 13.11.2013 року, 2731,36 доларів США комісії за період з 06.02.2011 року до 13.11.2013 року, 15000,00 доларів США пені за період з 06.02.2013 року до 13.11.2013 року; в задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь банку підлягають стягненню судові витрати у сумі 1657 грн. 61 коп.

Колегія звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням вимог матеріального та процесуального закону, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 липня 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" заборгованість за кредитним договором № 8/2006/840-К/499-Н від 06.10.2006 року, станом на 13.11.2013 року, в сумі 47372 (сорок сім тисяч триста сімдесят два) долара США 61 цент, що еквівалентно 378649 (триста сімдесят вісім тисяч шістсот сорок дев'ять) грн. 27 коп., яка складається з 23137,86 доларів США заборгованості за тілом кредиту, 6503,39 доларів США заборгованості за відсотками за період з 06.02.2011 року до 13.11.2013 року, 2731,36 доларів США комісії за період з 06.02.2011 року до 13.11.2013 року, 15000,00 доларів США пені за період з 06.02.2013 року до 13.11.2013 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Надра" судовий збір в сумі 1657 (одна тисяча шістсот п'ятдесят сім) грн. 61 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді