Справа № 1326/5817/12 Головуючий у 1 інстанції: Козюренко Р.С.
Провадження № 22-ц/783/212/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_2, їх представника - ОСОБА_3,

ОСОБА_4 та її представника - ОСОБА_5, представника Франківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_7 (правонаступниками якого є ОСОБА_4 і ОСОБА_8), ОСОБА_4, ОСОБА_9 ОСОБА_5, за апеляційною скаргою ОСОБА_10, ОСОБА_2 та за апеляційною скаргою Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_10, ОСОБА_2 до Львівської міської ради, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_7 (правонаступниками якого є ОСОБА_4 і ОСОБА_8), ОСОБА_4, ОСОБА_9 з участю третіх осіб Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Львівського комунального підприємства «Навколо базару» про визнання незаконними та скасування розпоряджень Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним свідоцтва про право власності, договору дарування, визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради та державного акта на землю,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі ОСОБА_10, ОСОБА_2 звернулися до суду із зазначеним вище позовом та після уточнення позовних вимог просили визнати незаконними та скасувати розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 28.01.2003 року №57 та від 07.04.2003 року №368, визнати недійсним свідоцтво про право власності на будинок на вул. Кульпарківській, 30 у м. Львові, скасувати державну реєстрацію права власності на будинок на вул. Кульпарківській, 30 у м. Львові та визнати недійсним витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнати недійсним договір дарування частини будинку від 14.10.2004 року, визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 16.03.2004 року та державний акт на землю серії ЯГ №515004.

В обґрунтування позову ОСОБА_10, ОСОБА_2 посилались на те, що вони є власниками квартир №1 і № 3 на вул. Кульпарківській, 28 А у м. Львові. Спірним розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 28.01.2003 року №57 «Про присвоєння поштового номера на вул. Кульпарківська, 30», такий присвоєно частині будинку, де знаходиться квартира №1А, що належить відповідачу ОСОБА_7 07.04.2003 року ОСОБА_7 оформив право власності на будинок №30 на вул. Кульпарківській та в подальшому подарував 2/3 ідеальних частин будинку відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_9 Позивачі зазначали, що оскільки є незаконним розпорядження про присвоєння поштового номеру, тому і незаконним є свідоцтво про право власності на будинок на вул. Кульпарківській, 30 в м. Львові, видане ОСОБА_7 Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради 07.04.2003 року та розпорядження, на підставі якого його було видано. Також недійсним є договір дарування від 14.10.2004 року, який укладений з порушенням вимог ст. 203, 215, 656, 658 ЦК України, оскільки ОСОБА_7 не був власником будинку на вул. Кульпарківській, 30 в м. Львові, а був власником квартири № 1а на вул. Кульпарківській, 28 А в м. Львові. Крім того, позивачі стверджували, що незаконною є також реєстрація права власності на будинок на вул. Кульпарківській, 30 в м. Львові, здійснена ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», а відтак, витяги про реєстрацію права власності, видані відповідачам є недійсними.

Також позивачі зазначали, що після прийняття оскарженого розпорядження, на підставі ухвали Львівської міської ради від 16.03.2006р. № 3593 ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_9 08.08.2006р. видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на Кульпарківській, 30 в м. Львові, площею 0,0149 га., однак, видача зазначеного державного акту на право приватної власності на землю на ім'я відповідачів є також незаконною, а тому просили позов задовольнити.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 08 липня 2014 року вищезазначений позов задоволено частково.

Суд визнав незаконним та скасував розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №57 від 28.01.2003 року «Про присвоєння поштового номера на вул. Кульпарківська, 30».

Суд визнав незаконним та скасував розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №368 від 07.04.2003 року «Про оформлення права власності на будинок №30 на вул. Кульпарківська».

Суд визнав недійсним свідоцтво про право власності Серія САА№455490 від 07.04.2003 року на будинок на вул. Кульпарківській, 30 у м. Львові.

Суд скасував державну реєстрацію права власності на будинок №30 на вул. Кульпарківській у м. Львові.

Суд визнав недійсними витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно (Львівська область м. Львів вул. Кульпарківська, 30), виданими на імя ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_9.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Рішення суду оскаржили представник ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_9 ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_2 та Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, подавши на нього апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_9 ОСОБА_5 зазначає, що відповідачі не погоджуються із рішенням в частині задоволених позовних вимог та вважають, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі відповідачі також зазначають, що в оспорюваних розпорядженнях немає вказівок про те, що позивачі позбавляються чи обмежуються у їх правах власності на приміщення спільного користування (горище, дах), як і немає згадки про те, що позивачі позбавляються їхніх прав на конструктивні елементи будинку №28-а на вул. Кульпарківській.

Апелянти зазначають, що оспорювані розпорядження Франківської районної адміністрації жодним чином не змінили правового статусу конструктивних елементів будинку №28-а (чи будинку №30, що раніше був квартирою №1-а) і ці всі конструктивні елементи, а також приміщення горища, дах залишилися у спільній власності і позивачів (як власників квартир №1 та №3) і їх (відповідачів) як власників будинку №30.

Апелянти також стверджують, що безпідставним є посилання суду на висновок інженерно-технічної експертизи, оскільки нормативні акти, на які посилався експерт, на момент винесення оскарженого розпорядження не були чинними і на їх підставі не можна зробити висновки щодо подій, які мали місце в 2003 році.

Апелянти стверджують, що право власності ОСОБА_9 та ОСОБА_4 на будинок №30 на вул. Кульпарківській ґрунтується не на розпорядженні Франківської районної адміністрації №57, а на нотаріально посвідченому договорі дарування, який в установленому законом порядку не визнано недійсним.

Апелянти стверджують, що самі позивачі ліквідували дах та горище, які і були спільними для буд. 28-а та 30 на вул. Кульпарківській, а тому відсутні будь-які підстави вважати, що можуть бути порушеними права позивачів щодо цих конструктивних елементів.

Апелянти просять рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_10 та ОСОБА_2 зазначають, що рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 липня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, а висновки суду є помилковими.

Апелянти зазначають, що відповідачі без їх згоди вчинили добудову до своєї квартири, яка є самочинним будівництвом, а тому правильно рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26.05.2011 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_7, ОСОБА_4 і ОСОБА_9 про визнання права власності на самочинне будівництво, а також цим рішенням встановлено, що проведеною добудовою відповідачі істотно порушили їх (позивачів) права на реконструкцію їх житла.

Апелянти стверджують, що суд першої інстанції, скасувавши державну реєстрацію права власності на будинок на вул. Кульпарківській, 30 у м. Львові та визнавши недійсними витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видані на імя ОСОБА_7, ОСОБА_9 і ОСОБА_4 на зазначений будинок, не взяв до уваги те, що право власності ОСОБА_9 і ОСОБА_4 на будинок на вул. Кульпарківській, 30 у м. Львові було зареєстровано саме на підставі оскарженого договору дарування від 14.10.2004 року.

Апелянти вважають, що ухвала Львівської міської ради від 16.03.2006 року №3593 в частині надання ОСОБА_7, ОСОБА_4 і ОСОБА_9 у власність земельної ділянки на вул. Кульпарківській, 30 в м. Львові є незаконною, а Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0149 га від 08.08.2006р. є недійсним.

Апелянти просять рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні їх позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі Франківська районна адміністрація Львівської міської ради посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначає, що оскаржене рішення суду ґрунтується на висновку про те, що розпорядження адміністрації були прийнятті без згоди співвласників будинку, однак, такий висновок суду не обґрунтовується нормами чинного на той час законодавства щодо необхідності згоди на прийняття районною адміністрацією рішення про присвоєння окремого поштового номера.

Апелянт вважає, що позивачами не доведено факту порушення їх прав прийнятими розпорядженнями, а акти органу місцевого самоврядування є такими, що відповідають нормам чинного законодавства.

Франківська районна адміністрація Львівської міської ради просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_2

Оскільки 31 липня 2014 року відповідач ОСОБА_7 помер (а.с.112), апеляційним судом до участі в справі залучено правонаступників ОСОБА_7, а саме - ОСОБА_4 і ОСОБА_8.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги представника ОСОБА_7 (правонаступниками якого є ОСОБА_4 і ОСОБА_8), ОСОБА_4, ОСОБА_9 ОСОБА_5 та Франківської районної адміністрації Львівської міської ради належить задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_10, ОСОБА_2 відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини першої ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог частини другої ст.303 ЦПК України, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи та вирішити спір у межах заявлених позовних вимог та зібраних у справі доказів.

Відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами, що позивачі ОСОБА_10, ОСОБА_2 є власниками квартир №1 і № 3 на вул. Кульпарківській, 28 А у м. Львові (а.с.72,73 т1).

Відповідач ОСОБА_7Ф на підставі договору купівлі-продажу від 19.08.2002 року став власником квартири 1а в будинку 28а на вул. Кульпарківській в м. Львові (а.с.76,77 т.1), що підтверджується копією реєстраційного посвідчення № 080761, серія КММ, виданого Львівським обласним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 02.09.2002 року (а.с.9 т.2).

Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №57 від 28.01.2003 року «Про присвоєння поштового номера на вул. Кульпарківська, 30» присвоєно частині будинку, в якій розташована лише квартира 1А поштовий номер №30 на вул. Кульпарківській (а.с.74 т.1).

В подальшому, розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №368 від 07.04.2003 року «Про оформлення права власності на будинок №30 на вул. Кульпарківська» (а.с.3 т.2) оформлено право власності ОСОБА_7 на будинок №30, площею 33,1 кв.м. на вул. Кульпарківській,30 та видано ОСОБА_7 свідоцтво про право власності, серії САА №455490 від 07.04.2003 року на будинок на вул. Кульпарківській, 30 у м. Львові.(а.с.78).

Відповідно до договору дарування 2/3 ідеальної частини будинку від 14 жовтня 2004 року, ОСОБА_7 передав безоплатно відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_9 2/3 ідеальної частини (кожному по 1/3 ідеальної частини) будинку під № 30, що розташований на вул. Кульпарківській у м.Львові (а.с.79,80 т.1).

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 23.06.2005 року, яке залишено без зміни судами апеляційної та касаційної інстанцій, між позивачами як співвласниками будинку № 30 та відповідачами як співвласниками квартир будинку 28А розподілена земельна ділянка, яка була закріплена за будинком 28А на вул.Кульпарківській (а.с.144-149 т.1).

08 серпня 2006 року ОСОБА_7 видано державний акт серії ЯГ № 515004 на право власності на земельну ділянку, площею 0,0149 га, яка розташована у м. Львові на вул. Кульпарківській 30 на підставі ухвали 18 сесії 4 скликання Львівської міської ради від 16.03.2006 року № 3593 з цільовим призначенням обслуговування житлового будинку та із зазначенням співвласників земельної ділянки ОСОБА_4, ОСОБА_9

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 і ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, прийнявши розпорядження про присвоєння окремого поштового номера, розпорядилась конструктивними елементами будинку без згоди їх співвласників, без дотримання вимог Інструкції про порядок виділу житлових будинків зі складу домоволодінь в містах та селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української PCP 27.08.1968 року, яка передбачала, що для прийняття рішення органом місцевого самоврядування про присвоєння поштового номеру обов'язковим є висновок БТІ щодо розподілу домоволодіння, а також з того, що відповідно до висновку судової інженерно-технічної експертизи від 21.03.2014 року приміщення, якому присвоєно поштовий номер «Кульпарківська,30», не може бути виділено як окремий будинок.

З таким висновком районного суду колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.15 ЦК України та ст.152 ЗК України, тільки порушене право особи підлягає захисту у встановленому законом порядку.

Оскільки на час прийняття Франківською районною адміністрацією рішень і передачі у власність ОСОБА_7 будинку № 30, будинок № 28 А (в якому була і квартира 1а) на вул. Кульпарківській у м.Львові перебував на балансі і належав Львівській міській раді, від імені якої діяла Франківська районна адміністрація, відтак, відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і «Положення про Франківську районну адміністрацію», затвердженого рішенням Львівської міської ради № 725 від 20.12.2000 року (п.4.4.7.), адміністрація вправі була приймати розпорядження про присвоєння окремого поштового номера, при цьому розпорядившись конструктивними елементами будинку без згоди на це власників окремих квартир.

Таким чином, при ухваленні оскаржених вище рішень Франківської районної адміністрації Львівської міської ради законні права та інтереси власників квартир не були порушені.

Як на підставу для задоволення позову, суд першої інстанції послався на відсутність висновку БТІ, який відповідно до Інструкції про порядок виділу житлових будинків зі складу домоволодінь в містах та селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української PCP 27.08.1968 року, є обовязковим при присвоєнні поштового номеру.

Однак, з матеріалів справи встановлено, що перед прийняттям розпорядження №57 від 28.01.2003 року «Про присвоєння поштового номера на вул. Кульпарківська, 30» Франківською районною адміністрацією отримано висновок комісії Львівського комунального підприємства «Навколо базару» від 10.09.2002 року, з урахуванням заяви ОСОБА_7 від 10.09.2002 року.

Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97р. відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК).

Так у п. 70 рішення від 20 жовтня 2011 року Європейського суду з прав людини (яке відповідно до ст. 17 Закону України « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року є джерелом права) у справі «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04) зазначено: «Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер'їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер'їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).»

У пункті 71 зазначеного рішення, Європейський суд звертає увагу на те, що: «потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII)… Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).»

Крім того, посилання суду першої інстанції на висновок інженерно-технічної експертизи від 21.03.2014 року є безпідставним, оскільки прийняття оскаржених рішень Франківською районною адміністрацією відбулось у 2003 році, а нормативні акти, на які посилався експерт, на момент винесення оскарженого розпорядження не були чинними і на їх підставі не можна зробити висновки щодо подій, які мали місце в 2003 році.

Відтак, колегія суддів вважає, що доказами, якими позивачі обґрунтовували свої позовні вимоги, не було доведено наявності обставин, які свідчили б, що внаслідок прийняття оскаржених рішень Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради №57 від 28.01.2003 року «Про присвоєння поштового номера на вул. Кульпарківська, 30» та №368 від 07.04.2003 року «Про оформлення права власності на будинок №30 на вул. Кульпарківська», на підставі яких передано будинок №30 у власність відповідача ОСОБА_7 та прийняття ухвали Львівською міською радою від 16.03.2006 року № 3593 про передачу земельної ділянки у власність відповідачам як співвласникам будинку № 30 на вул. Кульпарківській у м. Львові (з урахуванням зазначеного вище чинного рішення Франківського районного суду м. Львова від 23.06.2005 року) було порушено права позивачів.

У звязку з відсутністю факту порушення прав позивачів з боку відповідачів, на переконання колегії суддів, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а відтак, оскаржене рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи вищенаведені обставини у їх обєктивній сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, ОСОБА_2, а апеляційні скарги представника ОСОБА_7 (правонаступниками якого є ОСОБА_4 і ОСОБА_8), ОСОБА_4, ОСОБА_9 ОСОБА_5 та Франківської районної адміністрації Львівської міської ради належить задовольнити, оскаржене рішення суду першої інстанції необхідно скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_7 (правонаступниками якого є ОСОБА_4 і ОСОБА_8), ОСОБА_4, ОСОБА_9 ОСОБА_5 та Франківської районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_10, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 липня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позовних вимогах ОСОБА_10, ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_11