21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Е.А., про визнання договору іпотеки недійсним,
за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Київської області від 28 липня 2015 року
та за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 28 липня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Е.А., про визнання договору іпотеки недійсним.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 05 грудня 1996 року по 25 лютого 2015 року він мешкає та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Він був знятий реєстраційного обліку за вищевказаною адресою без його відома, при цьому в паспорті міститься відмітка щодо реєстрації за зазначеною адресою. Незважаючи на вищевикладене, він продовжує мешкати за цією адресою. Власником квартири за АДРЕСА_1 з 17 серпня 1995 року є його батько - ОСОБА_5, який також зареєстрований та мешкає за цією адресою.
У березні 2015 року позивач дізнався, що власником квартири є зовсім інша особа, а саме - ОСОБА_6 Останній став власником квартири на підставі договору іпотеки, укладеного 07 квітня 2014 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_5, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. Про укладення цього договору ані позивач, ані інші родичі нічого не знали. На момент укладання договору ОСОБА_4 був неповнолітнім, тому на укладення будь-якого правочину, повʼязаного з квартирою, на яке він має право користування, необхідний дозвіл органу опіки та піклування. Будь-які посилання на це в договорі відсутні, в звʼязку з чим вважає, що його батько не мав права укладати вищевказаний договір іпотеки. Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив визнати договір іпотеки недійсним.
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від

04 червня 2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано договір іпотеки квартири укладений 07 квітня 2014 року між ОСОБА_6 та

ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., за реєстраційним номером 1785, недійсним.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 28 липня 2015 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду Київської області, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Київської області, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки на момент укладення договору іпотеки позивач мав статус неповнолітньої дитини, внаслідок чого відчуження майна, де зареєстрований позивач, здійснювалося без згоди органу опіки та піклування, а тому недотриманням закону при укладення вказаного договору в силу положень

ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а тому підстави для визнання договору іпотеки недійсним визначені положеннями Закону України «Про охорону дитинства» відсутні.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

07 квітня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, згідно умов якого іпотекодавець, у забезпечення виконання зобовʼязань, передав в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1

Право власності на вищевказану квартиру з 05 лютого 2015 року зареєстровано за ОСОБА_6

Як встановлено судом, ОСОБА_4 з 24 березня 2014 року зареєстровано субʼєктом підприємницької діяльності, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців (а. с. 78).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»,

ст. 2 Закону України «Про державну допомогу сімʼям з дітьми» дитина це особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше.

Частинами 3, 4 ст. 35 ЦК України визначено, що повна цивільна дієздатність може бути надана фізичній особі, яка досягла шістнадцяти років і яка бажає займатися підприємницькою діяльністю. Повна цивільна дієздатність, надана фізичній особі, поширюється на усі цивільні права та обов'язки.

Згідно з ст. 77 ЦК України піклування припиняється у разі: досягнення фізичною особою повноліття; реєстрації шлюбу неповнолітньої особи; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, цивільна дієздатність якої була обмежена.

Відповідно до ст. 250 СК України опіка, піклування над дитиною припиняється у випадках, встановлених Цивільним кодексом України <nau://ukr/435-15/>.

За таких обставин апеляційний суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 24 березня

2014 року набув повної цивільної дієздатності відповідно до ч. 3 ст. 35 ЦК України, а тому на момент укладення оспорюваного правочину, підстав для витребування дозволу Органу опіки та піклування не було.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), встановив фактичні обставини справа, визначився з характером спірних правовідносин, а тому прийшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки ОСОБА_4 на момент укладання договір іпотеки набув повної цивільної дієздатності відповідно до положень ч. 3 ст. 35 ЦК України.

Перевіривши доводи касаційних скарг, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційних скарг та залишення без змін рішення апеляційного суду Київської області від 28 липня 2015 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 28 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Е.А., про визнання договору іпотеки недійсним залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік