Справа № 490/8795/15-ц
н/п 2/490/4233/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г.В.

при секретарі - Кошевій О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, треті особи - Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ставнича І. О., Південна товарна біржа, про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просила визнати договір міни нерухомого майна № 5444 від 05 вересня 1996 року дійсним, а також визнати в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що померлою ОСОБА_3 05 вересня 1996 року на Південній товарній біржі було укладено договір міни нерухомого майна. Після її смерті відкрилася спадщина, яку у встановленому порядку прийняла позивачка, однак нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії посилаючись на те, що форма укладення договору міни не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки він нотаріально не посвідчений.

Позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, вимоги позову підтримали в повному обсязі та просили про їх задоволення.

Представник відповідача надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та винести рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах відповідно до положень чинного законодавства України.

Третя особа - ПН ММНО Ставнича І. О. - до суду не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги.

Представник третьої особи - Південної товарної біржі (далі - ПТБ) - у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав.

Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності учасників процесу, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Вивчивши доводи позову та дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

05 вересня 1996 року ОСОБА_3 як представник ОСОБА_1, ОСОБА_4 з одного боку, та ОСОБА_5 як представник ОСОБА_3, уклали на ПТБ договір міни нерухомого майна № 5444.

В результаті обміну: квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1, ОСОБА_4; квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 Грошові розрахунки за даним договором між сторонами не проводилися.

Вказаний договір було підписано ОСОБА_3, ОСОБА_5 При цьому особу сторін, які уклали договір, а також справжність їх підписів була посвідчена директором ПТБ Климовичем В. І. 05 вересня 1996 року спірний договір було укладено в письмовій формі та зареєстровано на ПТБ в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 5444 від 05.09.1996 року. У подальшому, ОСОБА_3 було здійснено реєстрацію права власності на квартиру № 130.

Таким чином, після укладення та реєстрації договору на товарній біржі, сторони виконали усі умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, чинній на момент укладення договору) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 242 ЦК УРСР 1963 року до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін.

В силу ст. 227 ЦК УРСР 1963 року договір міни нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про товарну біржу» вступний внесок члена біржі має дорівнювати вартості "біржового місця", що визначається виходячи з попиту та пропозиції на "біржове місце". Особа, яка сплатила пайовий або вступний внесок, набуває управнення власника щодо "біржового місця". При цьому, відповідно до ст. 9 вказаного Закону член товарної біржі має право вчиняти біржові операції сам або через свого представника.

Згідно зі ст. 15 Закону України біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Таким чином, договір міни було укладено між ОСОБА_1, ОСОБА_4, уповноваженим представником яких була ОСОБА_3, а також ОСОБА_3, уповноваженим представником якої була ОСОБА_5, що не є порушенням норм ст. ст. 8, 9 Закону України «Про товарну біржу».

Крім того, сторонами не здійснювалося нотаріальне посвідчення договору, оскільки така вимога чинним на момент його укладення законодавством не встановлювалася. На теперішній час у позивачки виникла необхідність оформити спадкові права на квартира АДРЕСА_1, однак нотаріально посвідчити договір позивачка можливості не має, оскільки інша сторона договору - ОСОБА_3 - померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що договір було укладено уповноваженими представниками членів біржі; що сторони фактично виконали усі істотні умови договору міни, а також зареєстрували договір на товарній біржі, що фактично означає дотримання ними усіх вимог Закону України «Про товарну біржу», суд вважає, що договір міни нерухомого майна, укладений на Південній товарній біржі, повинен бути визнаний дійсним.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції було складено актовий запис № 2285. При цьому, 23.05.2005 року ОСОБА_3 склала заповіт (реєстр. № 2057), яким усе своє майно вона заповіла позивачці.

16 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до ПН ММНО Ставничої І. О. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 Однак, нотаріус постановою від 21.01.2015 року відмовила позивачці у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1, яка на праві власності належала померлій ОСОБА_3, - оскільки сторонами в момент укладення правочину не було дотримано вимоги ст. 8 Закону України «Про товарну біржу» щодо укладення договору на біржі особисто членами біржі.

Судом встановлено, що сторонами договору міни під час укладення договору було дотримано усіх визначених законодавством умов, у зв'язку з чим біржовий договір визнається дійсним.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до абз. 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року).

Судом встановлено, що на теперішній час у позивачки існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку, оскільки нотаріусом було відмовлено у видачі їй свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи те, що договір міни № 5444 від 05.09.1996 року визнається судом дійсним, а також те, що у позивачки виникла необхідність для визнання її права власності у судовому порядку, суд приходить до висновку, що слід визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з позивачки на користь держави підлягає стягненню сума недоплаченого судового збору за одну вимогу немайнового характеру у розмірі 121 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати договір № 5444 міни нерухомого майна, укладений на Південній товарній біржі 05.09.1996 року між ОСОБА_3, яка діяла від імені ОСОБА_1, ОСОБА_4, та ОСОБА_5, яка діяла від імені ОСОБА_3, - дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави суму недоплаченого судового збору у розмірі 121 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН