Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Дем'яносова М.В., Кафідової О.В.,

Леванчука А.О., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Смілянського нотаріального округу Таран Г.В., про визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 25 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_8, після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1, а також грошові вклади на картковому та депозитних рахунках у Смілянському відділенні Черкаського ГРУ ПАТ КБ "ПриватБанк". Зазначає, що спадкоємцями спадкового майна після смерті ОСОБА_8 є вона і дружина померлого ОСОБА_4, між якими існує спір про розмір часток у спадковому майні. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 грудня 2013 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вона подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9, хоча згідно актового запису про смерть, прізвище спадкоємця - ОСОБА_8. Вважає відмову нотаріуса незаконною. Крім того, приватний нотаріус Смілянського нотаріального округу Таран Г.В. повідомила, що помилок при заведенні спадкової справи нею не допущено, а зміни до спадкової справи внести неможливо, оскільки дружині померлого - ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким остання є власником 1/8 частини квартири та Ѕ частини депозитного вкладу. Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила задовольнити її позовні вимоги і визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 грудня 2013 року, видані на ім'я ОСОБА_4; визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на грошові кошти, які знаходяться на картковому і депозитних рахунках у Смілянському відділенні Черкаського ГРУ ПАТ КБ "ПриватБанк", в загальній сумі 72 068,05 грн, а також визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 2/8 частин квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 листопада 2014 року позов задоволено частково: визнано за ОСОБА_3 право власності на 3/8 частин квартири АДРЕСА_1 та на 7/8 частин від Ѕ частини грошових вкладів, що знаходяться на депозитних рахунках у шостому Смілянському відділенні Черкаського ГРУ ПАТ КБ "ПриватБанк", відкритих на ім'я ОСОБА_10; в решті позову відмовлено; вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 25 лютого 2015 року рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 листопада 2014 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

Касаційна скарга заявника підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено прийняття спадщини у встановленому законом порядку після смерті ОСОБА_8, оскільки спадкова справа відкрита на ім'я спадкодавця ОСОБА_9, заява про прийняття спадщини написана також на ім'я спадкодавця ОСОБА_9

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9

10 вересня 2012 року відділом РАЦС по м. Смілі Черкаської області зроблено відповідний запис за реєстровим № 661 і видано свідоцтво про смерть.

На підставі висновку відділу РАЦС по м. Сміла Черкаської області за заявою ОСОБА_6 - доньки померлого, до актового запису про смерть внесено зміни - прізвище померлого "ОСОБА_8" змінено на "ОСОБА_8" і видано нове свідоцтво про смерть від 27 листопада 2012 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22 січня 1999 року власниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частках є ОСОБА_10 і ОСОБА_11

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2012 року встановлено факт, що свідоцтво про право власності на житло від 22 січня 1999 року, видане на ім'я ОСОБА_10 і ОСОБА_11, належить ОСОБА_9 і ОСОБА_4

25 березня 2011 року на ім'я ОСОБА_12 у шостому Смілянському відділенні Черкаського ГРУ ПАТ КБ "ПриватБанк" відкрито картковий рахунок.

17 жовтня 2011 року на ім'я ОСОБА_12 у шостому Смілянському відділенні Черкаського ГРУ ПАТ КБ "ПриватБанк" відкрито два депозитних рахунки, на які складено заповідальне розпорядження на ім'я ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції зазначав, що ОСОБА_3 не заявляла позовних вимог про встановлення факту родинних відносин між нею та її батьком ОСОБА_9

Відповідно до п. 5 ч. 2 статті 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня 2013 року (постановленою у іншій справі) заяву ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин залишено без розгляду.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Із роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд апеляційної інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, всупереч вимогам статті 10 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив позивачці, що оскільки для оформлення прав на спадщину необхідно встановити факт родинних відносин її з померлим батьком, то вона має право в справі, яка розглядається, заявити такі вимоги, незалежно від того, що раніше її заяву про встановлення цього юридичного факту залишено без розгляду.

Вирішуючи спір, судом апеляційної інстанції не враховано, що такої померлої особи як ОСОБА_9 не існує, а згідно актового запису про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8, і з метою прийняття спадщини після померлого ОСОБА_8 - ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Крім того, не можна погодитися і з рішенням суду першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_8 є чоловіком ОСОБА_4 та батьком ОСОБА_3, які є спадкоємцями першої черги. Оскільки спірне спадкове майно набуте спадкодавцем за час перебування у шлюбі із ОСОБА_13, то відповідно до статті 60 СК України остання є власником Ѕ його частини, яка не входить до складу спадкового майна. Інша Ѕ частина майна входить до спадкової маси і підлягає поділу між спадкоємцями в рівних частках. Згідно із заповідальним розпорядженням грошові заощадження в банку належать ОСОБА_3, проте оскільки відповідачка є непрацездатною, то вона має право на обов'язкову частку грошових вкладів.

Відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України непрацездатна вдова незалежно від заповіту спадкує половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Пунктами 5.10 - 5.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012року № 296/5 (далі - Порядок), передбачено, що при визначенні розміру обов'язкової частки нотаріусу слід враховувати, що частиною першою статті 1241 ЦК України встановлено, що обов'язкова частка у спадщині визначається незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом. При визначенні розміру обов'язкової частки у спадщині нотаріус враховує всіх спадкоємців за законом, які могли б бути закликані до спадкування, якби порядок спадкування не було змінено заповідачем. При визначенні розміру обов'язкової частки враховується все спадкове майно, як заповідане, так і те, що не охоплене заповітом, а також речі звичайної домашньої обстановки та вжитку. До складу спадкового майна входить і право на вклад у банку (фінансовій установі) незалежно від того, зроблено розпорядження у заповіті чи безпосередньо у банку (фінансовій установі). Якщо спадкодавець розпорядився в заповіті всім своїм майном, не вказавши при цьому обов'язкового спадкоємця, за останнім визнається право на обовязкову частку у всьому спадковому майні. Якщо заповідана лише частина спадкового майна, обов'язкова частка визначається, виходячи із вартості всього спадкового майна, але виділяється обов'язковому спадкоємцю з тієї частки спадкового майна, що залишилась поза заповітом. Якщо частка майна, що залишилась не заповіданою, менша порівняно із розміром обов'язкової частки у спадщині, обов'язковий спадкоємець отримує частку, якої не вистачає, із заповіданої частини спадкового майна. Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Зазначаючи, що ОСОБА_4 має право на обов'язкову частку у спадщині і визначаючи розмір цієї частки, суд першої інстанції не звернув уваги на положення Порядку, у зв'язку з чим дійшов невірного висновку в цій частині.

Оскільки судами допущені порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій на підставі частини другої статті 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 338, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 25 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

А.О. Леванчук

І.М. Фаловська