РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ніколаєнко І.В.,

при секретарі Газіній О.С.,

розглянувши у відкритому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4 Борисівни, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому, з урахуванням подальших уточнень, просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 на 3/40 квартири АДРЕСА_1, загальною площею 90,6 кв. м, житловою площею 59,7 кв. м; на 3/8 гаража №12 по провулку Артема №18 в м. Харкові, загальною площею 18,7 кв.м.; на 3/8 житлового будинку, загальною площею 32,5 кв.м, житловою площею 9,7 кв.м, з надвірними будівлями, що розташований по вул. Л. Українки, 37 в смт Високий Харківської області, що належали померлому ОСОБА_9, після смерті якого померлий ОСОБА_8 прийняв спадщину.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому, з урахуванням подальших уточнень, просила визнати за нею право на обовязкову частку у спадщині у розмірі 1/8 частини квартири АДРЕСА_2; 1/40 частки квартири АДРЕСА_3; 1/8 частини гаражу №12, розташованого в м. Харкові по вул. Артема, 18; 1/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в смт Високий вул. Л.Українки, 37 Харківського району Харківської області після померлого ОСОБА_8 та визнати за нею право власності на зазначене майно.

В позовній заяві позивач за первісним позовом посилається на те, що 17 жовтня 1999 року помер дід позивача ОСОБА_9. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_9 були його донька ОСОБА_3 і син ОСОБА_8, які у встановлений законом шестимісячний строк звернулися до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. 19 квітня 2011 року, прийнявши спадщину, помер ОСОБА_8, який був батьком позивача. За свого життя ОСОБА_8 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим №4387, за яким заповів все належне йому майно, де б воно не було та з чого воно б не складалось, своєму сину ОСОБА_1, який є позивачем у справі. У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернувся до Десятої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 позовні вимоги обґрунтувала тим, що до смерті ОСОБА_8 вона перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі. На час відкриття спадщини їй виповнилося 59 років та відповідно до закону вона має право на обовязкову частку у спадщині. Після смерті ОСОБА_8 ОСОБА_2 у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до Десятої Харківської державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позов підтримав, просив його задовольнити та підтвердив обставини, викладені у позовній заяві. Крім того, позивач ОСОБА_1 через свого представника не заперечував проти задоволення зустрічного позову.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом визнала повністю, проти задоволення первісного позову не заперечувала та просила задовольнити зустрічну позовну заяву.

Інші відповідачі у судове засідання не зявилися, про судове засідання повідомлялися. За таких обставин суд прийняв рішення розглянути справу без їх присутності.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм фактичні відносини.

Згідно листа Восьмої Харківської державної нотаріальної контори №33249/14-вих від 26.11.2014 за даними архівних матеріалів, що знаходяться на зберіганні у справах Восьмої ХДНК після померлого 17 жовтня 1999 року ОСОБА_9, який був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, було заведено спадкову справу №296/2000. В матеріалах справи знаходиться заява, зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за №459 від 15.04.2000 року від ОСОБА_3 доньки померлого, та заява, зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ №460 від 17.04.2000 року від ОСОБА_8 сина померлого. Інших заяв про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини в спадковій справі немає, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

19 квітня 2011 року ОСОБА_8, який був батьком позивача ОСОБА_1, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №312342, виданим 14 червня 2011 року.

Родинні звязки ОСОБА_8 та позивача ОСОБА_1 підтверджено свідоцтвом про народження серія ІІ-ВЛ №481477, виданим 18 грудня 1980 року.

За свого життя ОСОБА_8 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим номером 4387, за яким заповів все належне йому майно де б воно не було та з чого воно б не складалось своєму сину ОСОБА_1.

Згідно свідоцтва про одруження №206294, виданого 13.12.2003 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_2 одружились 13.12.2003 року.

Згідно листа Департаменту архітектури та містобудування Харківської міської ради № 1804/22-15 від 18.06.2015 року станом на 31.12.2012 року квартира АДРЕСА_4 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації НВО «ТУРБОАТОМ» 21.10.1993 року за реєстровим № 103.

Згідно листа Третьої Харківської державної нотаріальної контори № 1018/01-16 від 28.05.2015 року, після померлого 14.07.2004 року ОСОБА_11 заведено спадкову справу за № 486/2004, в якій є заяви про прийняття спадщини лише від ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Вказані особи є відповідачами у справі.

Листом № 06/02-14 від 06.01.2015 року Десята харківська державна нотаріальна контора повідомила про те, що після померлого 19 квітня 2011 року ОСОБА_8, який мешкав у АДРЕСА_5, заведена спадкова справа №340/2011; 20 червня 2011 року заяву про прийняття спадщини за законом подала дружина померлого ОСОБА_2, яку було зареєстровано у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №773; 09 липня 2011 року заяву про прийняття спадщини за заповітом подав син померлого ОСОБА_1, яку було зареєстровано у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №876; 11 січня 2012 року заяву про видачу свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя подала колишня дружина померлого ОСОБА_7, на підставі якої 11.01.2012 було видано свідоцтво про право власності на ? частку квартири №227, що знаходиться у м. Харкові, пр. Перемоги, 72-Б, за реєстровим №1013. Заяв від інших спадкоємців не находило. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 33299280 від 07.02.2015 року, витребуваної з Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції Харківської області жилий будинок з надвірними будівлями, що розташований по вул. Л. Українки, 37 в смт Високий Харківського району Харківської області належить на праві власності ОСОБА_9.

Згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно №31270134 від 19.12.2014 гараж, що знаходиться за адресою м. Харків, провулок Артема, 18, гараж 12 належить на праві приватної власності ОСОБА_9.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_8 мав право на отримання після смерті свого батька ОСОБА_9 спадщини, що складалася з 1/2 частини гаражу і 1/2 частини житлового будинку.

Виходячи зі ст.ст. 370, 372 ЦК України частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином частка померлого ОСОБА_9 у квартирі складала - 1/5 квартири, а його спадкоємець ОСОБА_8 мав право на отримання в порядку спадкування 1/10 частини квартири.

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Таким чином, незважаючи на те, що ОСОБА_8 не одержав свідоцтво про право на спадщину після свого померлого батька ОСОБА_9, до спадкової маси, яка залишилась після смерті ОСОБА_8, входять права на цю спадщину. Тобто позивач за первісним позовом в порядку спадкування за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_8 має право на отримання частини спадкового майна, право на спадкування якого мав його батько ОСОБА_8

Згідно з ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Непрацездатними вважаються жінки, які досягли 55 років та чоловіки 60 років; інваліди І,ІІ,ІІІ груп, незалежно від того, чи призначена їм пенсія.

Судом встановлено, що дружина померлого ОСОБА_8 ОСОБА_2 дійсно досягла пенсійного віку на час його смерті, що підтверджується паспортом громадянина України, тому вона відповідно до законодавства є непрацездатною, а отже має право на обовязкову частку у спадщині.

З листів Десятої харківської державної нотаріальної контори № 2800/02-14 від 09.09.2014 та № 564/02-14 від 05.03.2015 вбачається, що свідоцтва про право на спадщину не можуть бути видані позивачам у справі через відсутність у них правовстановлюючих документів на майно.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Визнання права власності на майно через звернення до суду не суперечить чинному законодавству.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На даний час позивачі не мають правовстановлюючих документів на спадкове майно, отримати їх дублікати вони не мають можливості, оскільки є інші спадкоємці та власники цього майна, які відповідне право позивачів не визнають.

Зважаючи на те, що правоздатність власників майна ОСОБА_9 і ОСОБА_12 припинилася з їх смертю, порядку переходу права власності до спадкоємців за відсутності правовстановлюючих документів на майно законодавством не передбачено, тому є підстави для визнання за позивачами права власності на спадкове нерухоме майно.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивачів за первісним та за зустрічним позовом є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1218, 1241 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задовольнити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання права власності на обовязкову частку у спадщині задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 на 3/40 квартири АДРЕСА_1, загальною площею 90,6 кв. м, житловою площею 59,7 кв.м, на 3/8 гаража №12 по провулку Артема №18 в м. Харкові, загальною площею 18,7 кв.м, на 3/8 житлового будинку, загальною площею 32,5 кв.м, житловою площею 9,7 кв.м, з надвірними будівлями, що розташований по вул. Л. Українки, 37 в смт Високий Харківської області, що належали померлому ОСОБА_9, після смерті якого померлий ОСОБА_8 прийняв спадщину.

Визнати за ОСОБА_2 право на обовязкову частку у спадщині у розмірі 1/8 частини квартири АДРЕСА_6; 1/40 частки квартири АДРЕСА_3; 1/8 частини гаражу №12, розташованого в м. Харкові по вул. Артема,18; 1/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в смт Високий вул. Л.Українки, 37 Харківського району Харківської області.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частини квартири АДРЕСА_6; 1/40 частки квартири АДРЕСА_3; 1/8 частини гаражу №12, розташованого в м. Харкові по вул. Артема,18; 1/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в смт Високий вул. Л.Українки, 37 Харківського району Харківської області.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова у десятиденний термін з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ - І.В. Ніколаєнко