Категорія 39 Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_6, про усунення перешкод в розпорядженні майном, -

встановила:

В серпні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила усунути їй перешкоди в розпорядженні нерухомим майном; встановити розмір часток в домоволодінні №7 по вул. Піонерська в м. Вінниці, якими фактично володіють та користуються ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірах 73/100 частки та 27/100 частки відповідно. Виділити в натурі ОСОБА_4 73/100 частки в домоволодінні №7 по вул. Піонерська в м. Вінниці, поділити земельну ділянку площею 505,0 кв.м., кадастровий № :03:033:0188, розташовану по вул. Піонерська, 7 м. Вінниці та виділити ОСОБА_4 частку з даної земельної ділянки площею 0,0302 кв.м. відповідно до варіанту №2 , що міститься в Додатку №3 до висновку №1304 судової будівельно-технічної експертизи, складеного ТОВ «Подільський центр судових експертиз» 10 січня 2013 року. Припинити ОСОБА_4 право спільної часткової власності на домоволодіння та право спільної сумісної власності на земельну ділянку.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона разом з відповідачем є співвласниками будинковолодіння по вул. Піонерській,7 в м. Вінниця. У 2005 році зі згоди колишнього співвласника ОСОБА_6 нею було здійснено прибудови до своєї частки будинку, які введено в експлуатацію, за рахунок чого збільшився розмір її частки в будинковолодінні. Позивач має намір оформити своє право власності на свою частину будинку та земельної ділянки, однак відповідач та третя особа чинять їй перешкоди, не надаючи згоди на перерахунок часток в домоволодінні. З урахуванням чого просила задовольнити її вимоги.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2013 року, ухваленим за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2013 року , заяву ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення суду задоволено.

Скасовано рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2013 року у цивільній справі №221/4253/2012 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 про усунення перешкод в розпорядженні майном.

Позов ОСОБА_4 задоволено.

Усунуто ОСОБА_4 перешкоди в розпорядженні власним нерухомим майном, що чинять ОСОБА_5 та ОСОБА_6, не надаючи ОСОБА_4 згоди на перерахунок часток в домоволодінні.

Встановлено розмір часток в домоволодінні № 7 по вулиці Піонерській в місті Вінниці, якими фактично володіють та користуються ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірах 73/100 частки та 27/100 частки відповідно.

Виділено в натурі ОСОБА_4 73/100 частки в домоволодінні № 7 по вулиці Піонерській в місті Вінниці, що складається з частини житлового будинку «А» з прибудовами «А-2», «а», «а-1», веранду «а-6» площею 75,4 кв.м., відповідно до фактичного користування, а саме прихожу 1-1 площею 7,2 кв.м., кухню 1-2 площею 14,7 кв.м., вбудовану шафу 1-3 площею 1,8 кв.м., кімнату 1-4 площею 16,6 кв.м., кімнату 1-5 площею 10, 2 кв.м., санвузол 1-6 площею 3,6 кв.м., коридор 1-7 площею 2,0 кв.м., веранду І площею 3,0 кв.м., сходи II площею 1,8 кв.м., кімнату III площею 14,5 кв.м., сараї «В», «в1», погріб «п/В», літню кухню «Б», тамбур «б», криницю № 4, хвіртку № 2.

Виділено ОСОБА_4 із земельної ділянки площею 505,0 кв.м. розташованої по вулиці Піонерській, 7 в місті Вінниці, кадастровий № :03:033:0188, частку площею 0,0302 кв.м. відповідно до варіанту № 2, що міститься в Додатку № 3 до висновку № 1304 судової будівельно-технічної експертизи, складеного ТОВ «Подільський центр судових експертиз» 10 січня 2013 року.

Припинено ОСОБА_4 право спільної часткової власності на домоволодіння № 7 по вулиці Піонерській в місті Вінниці та право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 505,0 кв.м., кадастровий № :03:033:0188, розташовану по вулиці Піонерській, 7 в місті Вінниці.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесені та документально підтверджені судові витрати в розмірі 114 грн. 71 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 14 серпня 2015 року ОСОБА_2 було поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала, з підстав, зазначених в ній просила суд її задовольнити.

До початку розгляду справи заявила клопотання про стягнення з ОСОБА_4 на користь відповідача понесених судових витрат.

Позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_7 в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а клопотання про стягнення судових витрат задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності та на виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності. Задовольняючи вимогу про зміну розміру часток у спільній частковій власності, суд першої інстанції керувався висновком судової будівельно-технічної експертизи №1304 від 10.01.2013 року, якою розмір ідеальних часток співвласників будинковолодіння №7 по вул. Піонерській в м. Вінниці встановлено відповідно до фактичного користування. Задовольняючи позовні вимоги про поділ земельної ділянки площею 505, 0 кв.м. відповідно до варіанту №2 судової будівельно-технічної експертизи, суд першої інстанції визнав доведеними обставинами, що визначення частки ОСОБА_4 в розмірі 0,0302 кв.м. та виділ її із спільної ділянки є найбільш наближеним та пропорційним до ідеальної частки позивача в будинку, господарських будівель та споруд.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися неможливо.

По справі встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.11.1990 року, посвідченого державним нотаріусом другої Вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі за № 2-4462, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 були співвласниками в рівних частинах, будинковолодіння по вул. Піонерській,7 в м. Вінниці, який розміщений на земельній ділянці розміром 483 кв.м. (а.с. 6).

Після смерті ОСОБА_9 співвласником іншої 1/2 частини будинковолодіння була його дружина ОСОБА_6 у порядку спадкування за законом.

Реальний поділ будинковолодіння між попередніми власниками не проводився.

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 08.02.2008 року встановлено порядок користування земельною ділянкою площею 0,0505 га, що розташована за адресою м. Вінниця, вул. Піонерська,7 між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та виділено у користування земельні ділянки площею 0, 0226 га та 0,0279 відповідно (а.с. 33).

На підставі рішення Вінницької міської ради від 04.07.2008 року за №2023 видано Державний акт про право власності на земельну ділянку Серії ЯЖ №788017 від 05.03.2009 року згідно якого ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка по вул. Піонерська, 7 в м. Вінниця площею 0,0505 га для будівництва і обслуговування жилого будинку , господарських будівель і споруд (а.с. 5, 36).

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.08.2010 року, в якому було виправлено описку ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 05.03.2012 року, визнано дійсним договір купівлі-продажу частки житлового будинку та частки земельної ділянки площею 0,0505 га, кадастровий номер якої :03:033:0188 від 11.08.2009 року, укладений між ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_10, ОСОБА_11 з іншої сторони та визнано за ОСОБА_10, ОСОБА_11 право власності на ? частку житлового будинку з прибудовами , господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 40,8 кв.м., на частку господарських будівель та на частину земельної ділянки по вул. Піонерська, 7 площею 0, 0224 га згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 05.03.2009 року (а.с. 37-39).

На підставі вищевказаного рішення суду Вінницькою міською радою прийнято рішення №390 від 19.08.2011 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,0505 га при поділі по вул. Піонерська, 7 в м. Вінниці , анулювання записів гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №37 від 05.03.2009 року (серія ЯЖ №788017), видачу у встановленому порядку державних актів, що посвідчують право власності на сформовані нові земельні ділянки (а.с. 40-41).

Проте, державні акти на право власності на окремі земельні ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_10, ОСОБА_11 не отримали.

27.12.2011 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_11 продали ОСОБА_5 ? частку житлового будинку з прибудовами, з відповідною часткою господарських будівель і споруд, який розташований на земельній ділянці площею, 0,0224 га, кадастровий номер :03:033:0188, яка не є власністю продавців.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області 14 травня 2013 року скасовано рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.08.2010 року та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_11, ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та на земельну ділянку (а.с. 122).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.09.2013 року у адміністративній справі №127/13390/13-а визнано протиправними і нечинними рішення Вінницької міської ради №390 від 19.08.2011 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку при поділі, анулювання записів реєстрації державних актів та видачу державних актів на право власності на окремі земельні ділянки» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку при поділі по вул. Піонерська, 7 в м. Вінниці, площею 0, 0505 га, що перебуває у власності ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_4, та додаток №2 до рішення Вінницької міської ради №390 від 19.08.2011 року. Постанова набрала законної сили 01.10.2013 року (а.с.193).

Протягом 2004-2005 років ОСОБА_4 було здійснено добудову та переобладнання приміщень будинку по вул. Піонерська, 7, які було введено в експлуатацію в серпні 2011 року.

Отже, спірний будинок по вул. Піонерська, 7 в м. Вінниці, без врахування здійснених добудов, належить ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (ОСОБА_5В.) на праві спільної часткової власності по ? частки.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом.

Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За змістом ч. 3 ст. 370 ЦК України, виділ частки із спільного майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 ЦК України.

Відповідно до ст. 364 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

Під час вирішення зазначених спорів суди повинні враховувати роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок».

Зокрема, виходячи з положень ст. 183 ЦК України та роз'яснень, викладених у п. п. 6, 7 зазначеної постанови, виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст.119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.

За змістом ч.ч.3, 4 ст.357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності

Як розяснено в п. 12 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» N 7 від 04.10.91 при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої ОСОБА_1 і за згодою решти учасників спільної власності. Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок.

Доводи позивача, з якими погодився суд першої інстанції, ґрунтувались на тому, що приміщення, якими фактично вона користується в спірному будинку, без врахування здійснених нею добудов, відповідають належній їй ? частці у спільній частковій власності.

Проте, вирішення питання відповідності приміщень, які знаходяться у фактичному користуванні до ідеальної частки, потребує спеціальних знань у будівельно-технічній галузі (ч.1 ст. 143 ЦПК України).

При призначенні судової будівельно-технічної експертизи суд першої інстанції в своїй ухвалі від 21.11.2012 року (а.с.55) зазначене питання не порушував, тому висновок експерта №1304 від 10.01.2013 року (а.с. 59-86) таких відповідей не містить.

Зясування цієї обставини судом має значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 143 ЦПК України суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Апеляційний суд, керуючись положеннями ч.4 ст. 10 ЦПК України розяснив позивачу, що зясування відповідності приміщень, які знаходяться у фактичному користуванні ідеальній частці має значення для справи та потребує спеціальних знань у будівельно-технічній галузі.

Ухвалою апеляційного суду від 18.09.2015 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_7 була призначена додаткова судова будівельно-технічна експертиза.

Проте, ця ухвала експертною установою була повернута без виконання у звязку з тим, що позивач ОСОБА_4 відмовилася оплачувати експертні послуги.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, твердження позивача ОСОБА_4, що приміщення , якими вона фактично користується відповідають належній їй ? частці у спільній частковій власності, ґрунтується на припущеннях, а тому апеляційним судом не приймаються до уваги.

За змістом ст. 147, 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за вищевказаними правилами.

Згідно з висновком Верховного Суду України у постанові від 3 квітня 2013 р. у справі № 6-12цс13 норма ст. 358 ЦК регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються на обєкт самостійної власності кожного з них. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників

Оскільки висновок судової будівельно-технічної експертизи №1304 від 10.01.2013 року є неповним, суд апеляційної інстанції не приймає його як доказ обставин, на які посилається позивач.

Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи те, що на підтвердження своїх позовних вимог про перерозподіл часток будинковолодіння в розмірі по 73/100 і 27/100 ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів, висновок експерта із зазначених питань відсутній, у задоволенні вищевказаних вимог слід відмовити за недоведеністю.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 120 Земельного кодексу України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно з ч.4 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.

Зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок, що сталися у звязку з прибудовою, перебудовою або надбудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку користування та розпорядження земельною ділянкою, а якщо цей порядок не визначався, то при його визначенні слід виходити з розміру часток на будинок, які були у сторін при первісному виникненні права спільної часткової власності на будинок.Аналогічні розяснення було надано в п. 21 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».

Матеріалами справи встановлено, що на час виникнення спільної часткової власності на будинковолодіння по вул. Піонерська, 7в м. Вінниці у ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.11.1990 року, частки у будинковолодінні співвласників становили по ?, а згідно з Державним актом на право власності на землю площею 0,05050 га від 05.03.2009 року спірна земельна ділянка належить позивачу на праві спільної сумісної власності.

Разом з тим, експертом не вирішувалося питання щодо варіантів поділу земельної ділянки, виходячи з того, що частки співвласників є рівними.

Вирішення судом зазначеного питання без висновку експертизи є неможливим, а тому вимоги позивача в цій частині також не підлягають до задоволення.

За таких обставин, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення неправильного рішення, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_2 було сплачено 980,59 грн., що підтверджується квитанціями №351010006 від 10.08.2015 року та № N19XA61627 від 20.08.2015 року, які підлягають стягненню з позивача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2

Враховуючи наведене, керуючись ст. 307, ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2013 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_6, про усунення перешкод в розпорядженні майном відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 980,59 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_14

Судді: /підпис/ ОСОБА_15

/підпис/ ОСОБА_16

З оригіналом вірно: