У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Демянчук С.В., Ковалевича С.П.

секретар судового засідання Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 27 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Національного університету водного господарства та природокористування про визнання неправомірними дій відповідача, зобов"язання укласти договір на нових умовах, приведення норм праці у відповідність до вимог нормативно-правових актів, визнання частково недійсним рішення засідання кафедр від 21 жовтня 2014 року, відшкодування моральної шкоди , -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 25 грудня 2014 року звернулася до суду з позовом до Національного університету водного господарства та природокористування про визнання неправомірними дій відповідача, зобов"язання укласти договір на нових умовах, приведення норм праці у відповідність до вимог нормативно-правових актів, визнання частково недійсним рішення засідання кафедр від 21 жовтня 2014 року, відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Рівненського міського суду від 27 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір 243 грн. 60 коп.

Вважаючи дане рішення незаконним через неповне з"ясування обставин, які мають значення для справи, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу.

Не погоджується з висновком суду про те, що лише в кінці вересня - на початку жовтня, коли підводиться звітність про кількість набраних студентів на поточний навчальний рік відбувається коригування навчального навантаження і що вирішити питання про збільшення навчального навантаження можна було не раніше жовтня 2014 року.

Вказує, що суд при цьому не дав належної оцінки тим обставинам, що в період з 03 червня 2014 року до 01 вересня 2014 року були розглянуті і задоволені заяви про прийом на роботу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, з 10 вересня 2014 року ОСОБА_7, тобто відповідач безпідставно надав перевагу в розгляді заяв цих осіб, чим порушив її право на рівність всіх громадян перед законом.

Стверджує про порушення судом норм матеріального права, оскільки не застосовано ч.9 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» і пп. 2 п.1 Прикінцевих і Перехідних положень Закону «Про вищу освіту», який встановлює, що вища освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста (повна вища освіта) після набрання чинності цим Законом прирівнюється до вищої освіти ступеня магістра та не враховано ч. 12 ст. 55 Закону України „Про вищу освіту", що спростовує твердження відповідача щодо відсутності у неї ступеня магістра.

Вказує на те, що в судовому засіданні заявляла про те, що прийнята на роботу викладачем кафедри спеціальних юридичних дисциплін і в межах своєї спеціальності може викладати і інші дисципліни і саме тому були підстави задовольнити її заяву про переведення на повну ставку. Ректор не прийняв рішення в червні про відмову в задоволенні цієї заяви, а переніс прийняття рішення по заяві на період, коли буде відоме навчальне навантаження.

Покликається на те, що судом відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів щодо підтвердження наукових ступенів певних викладачів та картки педагогічного навантаження працівників кафедри.

Суд не дав оцінки наданим доказам, зокрема примірнику з комплекту завдань з модульних контрольних робіт.

Не погоджується з висновками суду про те, що вона не прагнула підвищення кваліфікації, оскільки в 2011 році пройшла підвищення кваліфікації на запропонованих університетом умовах, а 22 жовтня 2014 року зверталась із заявою до ректора університету про направлення її на курси підвищення кваліфікації.

При цьому вказує на відповідність нормам закону вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Крім того, судом не мотивовано неприйняття до уваги відгуку методиста вищої категорії проведеного нею 16 жовтня 2014 року відкритого практичного заняття з дисципліни „Цивільне право".

Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно заяви ОСОБА_1 від 16 липня 2012 року між нею та відповідачем було укладено строковий договір з 01.09.2012 по 30.06.2015 роки, за яким ОСОБА_1 було прийнято на посаду старшого викладача кафедри політології, соціології та права на 0,5 ставки. В подальшому, за згодою обох сторін, періодично змінювалися умови строкового договору, зокрема позивач переводилась з однієї кафедри на іншу, однак умови договору, в тому числі його строк, залишалися незмінними.

Наказом по Національному університету водного господарства та природокористування від 19 вересня 2013 року №378К та особисто поданої позивачем заяви від 29 серпня 2013 року з 01.09.2013 року її переведено на посаду старшого викладача 0,7 ставки кафедри спеціальних юридичних дисциплін із збереженням умов строкового трудового договору по 30 червня 2015 року (а. с. 57 ).

Згідно ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін».

Статтею 23 КзпП України передбачено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Змінами умов трудового договору можна вважати доповнення, скасування або корегування певних істотних умов змісту договору, якщо при цьому трудові правовідносини продовжують тривати. Такий відступ може виражатися у формі правочину, який не припиняє дії трудового договору і повинен відповідати вимогам, що ставляться до дійсності правочинів.

Таким чином, строковий трудовий договір між НУВГП та позивачкою, який оформлений Наказом К№ 298 від 05.09.2012 року зі змінами згідно Наказу К№ 378 від 19 вересня 2013 року, є правомірним та чинним, тобто на даний час трудові правовідносини між позивачкою та відповідачем регулюються саме цим трудовими договором, а тому потреби в укладенні нового трудового договору зі старшим викладачем ОСОБА_1 не існує і позовна вимога позивачки про це є безпідставною.

03 червня 2014 року ОСОБА_1 звернулася із письмовою заявою на ім'я ректора університету про переведення її з 0,7 ставки старшого викладача юридичних дисциплін на повну ставку.

25 вересня 2014 року позивач звернулася із письмовою заявою, на якій проставлена резолюція проректора ОСОБА_8 про необхідність розгляду заяви на засіданні кафедри, яке відбулося 21 жовтня 2014 року.

Згідно наявних в матеріалах справи протоколів спільних засідань кафедр № 1 від 26.08.2014 року, № 3 від 21.10.2014 р., службової записки заступника директора ННІЕМП з напряму підготовки «Право» ОСОБА_9 від 06.11.2014 р. вбачається, що на всі заяви позивачки (письмові, усні) була надана чи письмова чи усна відповідь. Вони були предметом розгляду на спільних засіданнях юридичних кафедр за участю позивачки, під час яких приймалися відповідні рішення. Зокрема було прийняте рішення збільшити навантаження старшому викладачу ОСОБА_1 в розмірі 0,15 ставки після реорганізації кафедри та створення ННІП з 0,70 ставки до 0,85 ставки (а.с. 38, 51).

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вимога ОСОБА_1 про збільшення ставки до 1,0 ставки старшого викладача, у зв"язку з збільшенням навчального навантаження є безпідставною.

З матеріалів справи вбачається, що навантаження науково-педагогічним працівникам планується кафедрами згідно вимог МОН України, зокрема, Наказу МОНУ від 07.08.2002 року № 450 та розпоряджень навчально- методичного відділу НУВГП .

Згідно Додатку 11 «Положення про планування роботи працівників професорсько-викладацького складу» до вищезазначеного Наказу МОНУ, робочий час на посадову ставку науково-педагогічних працівників складається з виконання навчальних, методичних та наукових обов'язків, що складає 1548 годин на рік або до 36 годин середньо тижневої тривалості, при цьому максимальне навчальне навантаження не повинно перевищувати 900 годин на навчальний рік (ст. 49 ЗУ «Про вищу освіту» від 17.01.02 р. № 2984-ПІ).

Згідно п.п. 5.1. - 5.5. Положення про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах затвердженого наказом МОН України від 02.06.1993 року № 161 робочий час викладача визначається обсяг його навчальних, методичних, наукових і організаційних обов'язків у поточному навчальному році, відображених в індивідуальному робочому плані. Індивідуальний робочий план є основним документом планування та звітності щодо різних видів діяльності науково-педагогічного працівника впродовж навчального року.

Згідно навантаження старшого викладача ОСОБА_1 на 2014/2015 навчальний рік заплановано 1083 годин робочого часу з урахуванням 0,7 ставки посади, яку вона займає, в т.ч. 630 годин навчального навантаження.

Таким чином, навчальне навантаження позивачці встановлене на 2014/2015 навчальний рік у повній відповідності до Наказу МОН України від 07.08.2002 року з можливим подальшим його корегуванням, а також з обов'язковим внесенням змін в індивідуальний робочий план позивачки.

Посилання апелянта на ненадання картки навчального навантаження також є безпідставними, оскільки навчальне навантаження, як було зазначено вище, визначається і передбачається лише в індивідуальному робочому плані викладача. Індивідуальний робочий план знаходиться безпосередньо у викладача, особисто ним заповнюється на весь навчальний рік на початку року, що передбачено Інструкцією щодо визначення змісту та порядку заповнення індивідуального робочого плану викладача (форма Н-4.04).

Відповідно до вимог пункту 4 статті 55 Закону України «Про вищу освіту» від 01 липня 2014 року №1556-УІІ посади педагогічних працівників можуть займати особи із ступенем магістра за відповідною спеціальністю, який у позивачки відсутній.

Судом встановлено, що у зв'язку із підвищеними вимогами до викладацького складу вищого навчального закладу, для викладання дисциплін на напрямі підготовки «Правознавство» в 2014 році були запрошені на посади доцента та старших викладачів тільки ті викладачі, котрі мають науковий ступінь або в найближчий період будуть захищати дисертації та мають наукові доробки (а.с. 11,12).

Щодо навантаження науково-педагогічних працівників, то воно планується кафедрами згідно вимог МОН України, зокрема Наказу МОНУ від 07 серпня 2002 року за №450 та розпоряджень навчально-методичного відділу НУВГП.

На спільному засіданні двох юридичних кафедр: кафедри теорії та історії держави і права та кафедри спеціальних юридичних дисциплін 26 серпня 2014 року було ухвалено навчальне навантаження викладачів на 2014- 2015 навчальний рік. По можливості збільшити в вересні-жовтні місяці старшому викладачу ОСОБА_1 навантаження на 2014-2015 н.р. шляхом корегування» (а.с. 51).

На засіданні кафедри спеціальних юридичних дисциплін 22 вересня 2014 року (протокол №2) було затверджено обсяг навчального навантаження, яке на повну ставку старшого викладача становить 908 годин (а.с. 47).

На спільному засіданні кафедри теорії та історії держави і права та кафедри спеціальних юридичних дисциплін 21 жовтня 2014 року (Протокол №3) розглядалась заява ОСОБА_1 про збільшення навчального навантаження, Завідувач кафедри спеціальних юридичних дисциплін ОСОБА_9 повідомив, що збільшення ОСОБА_1 навчального навантаження є можливим на 0,15 ставки, але з моменту реорганізації кафедр і створення Навчально- наукового інституту права. У зв'язку з реорганізацією структурних підрозділів Національного університету водного господарства та природокористування (НУВГП), зокрема, навчально-наукового інституту економіки, менеджменту та права (НШЕМП), з якого виділяється в окремий підрозділ навчально-науковий інститут права (ННІП), в склад якого входить кафедра спеціальних юридичних дисциплін, перевести старшого викладача цієї кафедри ОСОБА_1 на 1,0 ставки не має можливості (а.с. 38).

Отже, в задоволенні цієї вимоги суд обґрунтовано відмовив за безпідставністю.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то вона наступає відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Разом з тим, відповідачем - Національним університетом водного господарства та природокористування не порушено прав позивачки, відтак відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду рахує, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв"язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 11, 303, 304, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 27 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча А.М. Шеремет

Судді: С.В. Демянчук

С.П. Ковалевич