Справа №583/1803/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Мовчан Н. В.
Номер провадження 22-ц/788/2019/15 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Кононенко О. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03 вересня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Пологівської сільської ради Охтирського району Сумської області, публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа - Охтирська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, ОСОБА_3 просив визнати за ним в порядку спадкування, після смерті батька ОСОБА_4, право власності на будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 та земельні ділянки площею 0,1820 га, в межах згідно з планом за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, і площею 0,2284 га в межах, згідно з планом за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованих за адресою АДРЕСА_1.

Також просив визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, право власності на грошові банківські заощадження на вклад з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією у активах ПАТ «Державний ощадний банк України» ( далі банк).

Свої вимоги мотивує тим, що після смерті матері в 2014 р. позивач звернувся до Охтирської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, виготовлення та посвідчення свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У зв'язку з належністю позивача до громадянства Російської Федерації, виникли проблеми у прийнятті спадщини та стало причиною відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій. Потім з'ясувалося, що спадщину потрібно було приймати після смерті батька в 2009 р., яку частково оформила мати позивача тільки на банківські вклади, все нерухоме майно залишилося обліковуватися за померлим батьком. Батько позивача - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 р., заповіт залишив на дружину ОСОБА_5 Після смерті батька, мати позивача - ОСОБА_5 оформила спадщину за заповітом на вклади, розміщені в ПАТ «Державний ощадний банк України» на рахунках № НОМЕР_3, НОМЕР_1, 4834 в розмірі 4303,88 грн. та на рахунку № НОМЕР_2 в розмірі 6737,82 грн. У позивача відсутній оригінал свідоцтва про право на спадщину за заповітом на банківські вклади. На інше майно у вигляді домоволодіння та земельної ділянки, які належали батькові, спадщина матір'ю не оформлялася, але була фактично прийнята у зв'язку з спільним проживанням з чоловіком (батьком позивача) при його житті до дня його смерті. Їй роз'яснили, що якщо вона зареєстрована з чоловіком, то вважається, що вона є спадкоємцем і спадщина автоматично переходить до неї. Позивач не знав, що матір належним чином не оформила право власності на спадкове майно. Після смерті матері позивача - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 р., залишився заповіт на позивача від 06.02.2014р. Позивач в будь-якому випадку може захистити своє право на спадщину, яка залишилась після смерті батька з 2009 р. та після смерті матері з 2014 р., що гарантовано чинними нормативними актами законодавства України та міжнародними нормами права. Про те, що матір при житті не оформила спадок на себе після смерті чоловіка, рідного батька позивача, позивачу нічого відомо не було, поки не померла матір у 2014 р. Що стосується оформлення спадщини на банківські вклади, то строк позовної давності не минув, але відсутність оригіналу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на матір, ощадних книжок на гроші, позбавляє можливості оформити спадщину без судового втручання.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03.09.2015 р. у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення міськрайонного суду від 03.09.2015 р. та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Також просить поновити строк звернення до суду з позовними вимогами про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що позивачу стало відомо лише після смерті матері про те, що вона, прийнявши спадщину, отримала свідоцтво на спадщину тільки на грошові заощадження та не здійснила юридичного оформлення іншого спадкового майна, що і є підставою для судового захисту. Суд помилково прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не було дотримано процедуру захисту прав на спадкування, а саме не оскаржено постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину та пред'явлено позов до неналежних відповідачів, оскільки вони не порушують його права. Крім того, позов обумовлений відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на будинковолодіння та земельні ділянки, відсутністю оригіналу свідоцтва про право на спадщину за заповітом матері позивача, ощадних книжок на гроші. У підтвердження своїх доводів наводить положення п. 3.1. листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», згідно з яким право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Також зазначає, що нотаріусом, у постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій, було не правильно встановлено статус позивача як нерезидент. Оскільки, згідно ПК України, якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в України, тому позивача слід вважати резидентом, так як він, на момент смерті матері, був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явилася, але згідно розписки 21.10.2015р. отримав поштою судову повістку з повідомленням про час та дату судового засідання.

Від Пологівської сільради надійшов лист про розгляд справи без їх участі.

Представник банку заперечив на скаргу і просив рішення залишити без змін, повідомив, що банк не є належним відповідачем по справі, окрім того, заявлені вимоги про успадкування грошової маси по банківським рахункам, які закриті і відкриті тільки компенсаційні рахунки.

Представник Охтирської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, але про час розгляду справи була повідомлена належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що батько позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 р. та на час смерті був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, де проживав разом з ОСОБА_5 (а.с. 59, 93, 94).

Мати позивача ОСОБА_5 після смерті чоловіка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але 20.11.2012р. їй було оформлено тільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом на заощадження, які зберігалися на рахунках відкритих в територіальному відокремленому без балансовому відділенні Сумського обласного управління ПАТ «Державний Ощадбанк України». Оформлення свідоцтва на інше майно, а саме, будинковолодіння та земельні ділянки, розташовані за адресою АДРЕСА_1 не відбулось.

Позивач також після спливу 6-ти місячного строку для прийняття спадщини 20.11.2012р. звертався до Охтирської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

Таким чином, відповідно до статей 1268,1269 ЦК України за життя одна ОСОБА_5, як дружина померлого ОСОБА_4, успадкувала усю спадщина, що відкрилась після його смерті.

За життя 06.02.2014 р, мати позивача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 р., склала заповіт на його ім'я, відповідно до якого заповіла позивачу все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що буде належати їй за законом чи за заповітом на день її смерті (а.с. 15, 16).

27.08.2014 р. ОСОБА_3, який є громадянином Російської Федерації та з 17.06.2003 р. зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 9). звернувся з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 та 08.05.2015 р. звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадкових справ на майно померлої матері (а.с. 111, 112). Відповідно до посвідки на постійне проживання України позивач з 01.04.2014 по 02.12.2014 та з 07.04.2015 зареєстрований за місцем проживання у АДРЕСА_4.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 570/02-31 від 04.06.2015 р. ОСОБА_3 відмовлено у посвідченні свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно після смерті ОСОБА_5, так як, згідно поданих документів (посвідки на постійне проживання) на території України він знаходиться менше ніж 183 календарних дні протягом періоду податкового року і не було надано квитанції про сплату податку про доходи при оформленні спадщини спадкоємцем нерезидентом (а.с.28).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції правильно виходив з того, що фактично відмова нотаріуса вчинити нотаріальні дії з приводу оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом пов'язана з несплатою позивачем податку про доходи при оформленні спадщини спадкоємцем нерезидентом і саме ця обставина, як вбачається з постанови нотаріуса, є перешкодою у отриманні ним даного свідоцтва у нотаріуса. Дана постанова ним не оскаржена.

За приписами ст. 392 ЦК України право пред'явити позов до суду надано власнику майна, але позивач на цей час ще здійснив дії, спрямовані на оформлення спадкоємцем свого права власності на об'єкти спадщини.

Як роз'яснено у п.23 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

На час ухвалення районним судом свого рішення, позивач подав заяву до нотаріуса про прийняття спадщину, її прийняв.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, які ґрунтуються на нормах матеріального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував, обставини справи, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: