АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/895/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - ГавриловаО.В.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Ящук Т.І.

суддів - Чобіток А.О., Немировської О.В.

при секретарі - Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра», подану представником ОСОБА_3, на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

06.05.2014 року представник позивача ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5, в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку загальною площею - 0,0602га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 2818з,

з метою погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором № 193/П/99/2007-840 від 25 травня 2007 року в сумі 106 598,2 доларів США та 128 019 грн. 92 коп., шляхом його продажу ПАТ «Комерційний банк «Надра» із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку»,

з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу нерухомого майна із будь-якою особою-покупцем за ціною, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, на умовах та в порядку, викладеному в ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ПАТ «КБ «Надра» всіх повноважень продавця предмету іпотеки, в тому числі, але не виключно: отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки, які потрібні для продажу вище зазначеного предмета іпотеки в Головному управлінні Держземагенства у м. Києві та всіх підпорядкованих структурних підрозділах або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладення договору купівлі-продажу предмету іпотеки; звертатись до суб'єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмета іпотеки, а також ставити підпис від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад сім'ї іпотекодавця, копії будинкових книг тощо.

На час реалізації предмету іпотеки передати його в управління ПАТ «КБ «Надра» у порядку ст. 34 Закону України «Про іпотеку», з правом заміни замків, обладнанням охоронними пристроями предмета іпотеки. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.08.2014 року справа за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки була об'єднана в одне провадження зі справою за позовом, поданим 11.07.2014 року, ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 101 012,04 доларів США та 87098 грн. 06 коп. та судових витрат по сплаті судового збору в сумі 3654 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 193/П/99/2007-840 від 25.05.2007 року в сумі 101012,04 доларів США та 87 098 грн. 06 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 85190,69 доларів США; заборгованість по сплаті відсотків - 15 821,35 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту - 896,79 доларів США (7168 грн. 06 коп.); штраф за порушення умов кредитного договору - 10 000 доларів США (79 930 грн.) та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки - скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права. Вказував, що незалежно від державної реєстрації набуття відповідачем права власності на земельну ділянку, земельна ділянка є предметом іпотеки і права у іпотекодержателя виникають з моменту нотаріального посвідчення іпотечного договору.

В судове засідання представник апелянта не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою представника позивача від 12.02.2015 року. Відповідач ОСОБА_5 також в судове засідання повторно не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» про звернення стягнення на предмет іпотеки обґрунтовані тим, що 25.05.2007 року між позивачем та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 193/П/99/2007-840, згідно умов якого позивач надав відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 100 000 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 12, 49% річних строком до 25.05.2037 року.

В якості забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки від 25.05.2007 року, на підставі якого банку передано в іпотеку земельну ділянку загальною площею - 0,0602га, з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованого в реєстрі за №2818з.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 31.03.2014 року становить 106598,20 доларів США та 128 019 грн. 92 коп. Позивачем 31.03.2014 року на адресу відповідача була направлена вимога, яка відповідачем залишена без задоволення, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду.

Позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу ПАТ КБ «Надра» з застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу нерухомого майна, із будь-якою особою покупцем за ціною, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, на умовах та в порядку, визначеному вказаною нормою закону, з наданням ПАТ КБ «Надра» всіх повноважень продавця предмета іпотеки.

Одночасно із розглядом даної справи, позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості на кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість, що виникла станом на 23.09.2013 року у розмірі 101 012,04 доларів США та 87 098 грн. 06 коп.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушила взяті на себе зобов'язання, визначені кредитним договором щодо вчасного повернення коштів, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем, яка, в силу вимог закону та умов договору, підлягає стягненню з відповідача. Матеріалами справи підтверджується факт невиконання ОСОБА_5 зобов'язань зі сплати заборгованості станом на 31 березня 2014 року на загальну суму 118284,61 доларів США, проте позивачем не заявлена вимога про стягнення зазначеної суми заборгованості.

Тому, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, враховуючи, що у позові про стягнення заборгованості сума заборгованості була визначена станом на 23 вересня 2013 року у розмірі 111 908,83 доларів США (101 012,04 дол. США та 87098 грн. 06 коп.), суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення вказаної суми заборгованості станом на 23.09.2013 року, а саме: заборгованості за кредитом - 85 190,69 доларів США; заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом - 15 821,35 доларів США; пені за прострочення сплати кредиту - 896,79 доларів США (7168,06грн.); штрафу за порушення умов кредитного договору - 10000 доларів США (79930 грн.)

Рішення суду у викладеній частині сторонами не оскаржувалось, обов'язкових підстав для скасування рішення не вбачається, тому у викладеній частині колегія рішення суду не перевіряє.

Вирішуючи позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 25 травня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №193/П/99/2007-840, за умовами якого позивачем надано ОСОБА_5 кредитні кошти в сумі 100 000 доларів США на придбання нерухомого майна - земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ( СТ «Радист»), договір купівлі-продажу щодо якого був укладений в цей же день - 25.05.2007 року.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_5 зобов'язань за вказаним кредитним договором, між сторонами 25.05.2007 року укладено договір іпотеки, згідно якого в іпотеку позивачу відповідачем передано земельну ділянку, загальною площею 0,0602га, за вказаною адресою, цільове призначення якої - для ведення садівництва.

Згідно з договором іпотеки, земельна ділянка стане власністю іпотекодавця в майбутньому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між іпотекодавцем та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. 25.05.2007р. за реєстровим № 2818з.

Іпотекодавцю переходить право власності на вищезазначену земельну ділянку в момент державної реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки та оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку, після чого зазначена земельна ділянка залишається предметом іпотеки до повного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором.

Згідно з п. 5.4 договору іпотеки, іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення на предмет іпотеки в межах, передбачених п. 5.3. цього договору, яким передбачено, зокрема, звернути стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, виконавчого напису нотаріуса, а також - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Відмовляючи у задоволенні зазначених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з положень ст. 5 Закону України «Про іпотеку» та тих обставин, що на час укладення договору іпотеки право власності іпотекодавця на предмет іпотеки - земельну ділянку зареєстровано не було, позивачем не надано доказів державної реєстрації за відповідачем права власності на предмет іпотеки, який є нерухомим майном, як на час звернення з позовом до суду, так і на час розгляду даної справи судом. Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку загальною площею 0,0602га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку», предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Проте, згідно з ч. ч. 3−4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 ЦК України ) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (ст. 5 ЦК України).

До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК України. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України), а покупець є його законним володільцем.

Таким чином, враховуючи, що на момент укладення договору іпотеки право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку зареєстроване не було, а в матеріалах справи відсутні докази державної реєстрації за відповідачем права власності на предмет іпотеки на даний період часу, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем ПАТ КБ «Надра» було заявлено дві окремі позовні вимоги: про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості, що виникла станом на 23.09.2013 року в розмірі 101 012 ,04 долари США та 87 098 грн. 06 коп., а також про звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку - в рахунок погашення заборгованості, що виникла станом на 31.03.2014 року, в розмірі 106 598,2 доларів США та 128 019 грн. 92 коп.

Після об'єднання зазначених справ в одне провадження ухвалою суду від 19.08.2014 року позивачем позовні вимоги не уточнювались.

Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи викладене, доводи представника апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки позичальник та іпотекодавець є однією особою, тому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором.

Одночасне стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення зазначеного боргу призводить до стягнення на користь кредитора однієї й тієї самої суми заборгованості одночасно, тобто відбувається фактичне подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Аналізуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідає вимогам закону і обставинам справи; доводи апелянта не спростовують наведеного і зроблених в рішенні суду першої інстанції висновків, в зв'язку з чим підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: