Номер провадження: 22-ц/785/5187/15
Головуючий у першій інстанції Виноградова Н. В.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сидоренко І.П., Погорєлової С.О.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розділ дольових часток,-

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з названим позовом , який в подальшому уточнила та просила суд виділити ОСОБА_3 в натурі 29/100 частин домоволодіння НОМЕР_1, що знаходиться по АДРЕСА_1, що перебуває у спільній частковій власності; припинити право приватної спільної часткової власності та визнати право приватної власності за ОСОБА_3 на 29/100 частин вищевказаного домоволодіння.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розділ дольових часток - задоволений.

Виділено та визнано право приватної власності за ОСОБА_3 у натурі 29/100 частин домоволодіння НОМЕР_1, що знаходиться по АДРЕСА_1, що складає 295,40 м2 від загальної площі земельної ділянки, можливий при умові наступного: виділення частини земельної ділянки площею 246,30 м2 - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель (присадибна ділянка); виділення частини земельної ділянки площею 49,10 м2 - для ведення городництва, садівництва тощо (Класифікація видів цільового призначення земель, затверджено Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010р. N548, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 01.11.2010 р. за № 1011/18306); того, що огорожа №2 знаходиться у спільному користуванні співвласників домоволодіння або, якщо огорожа №2 перебуває у власності одного із співвласників домоволодіння - виплати йому компенсації за частину огорожі №2 довжиною 6,0 м., яку пропонується виділити ОСОБА_3 при запропонованому варіанті виділу земельної ділянки (при необхідності).

Межі земельної ділянки площею 246,30 м2, яку пропонується до виділу ОСОБА_3, описуються наступним чином (див. Додаток №3 до даного висновку, відображено жовтим кольором): Від початкової точки 1 по прямій лінії на відстані 0,52 м. до точки 2; далі з незначним відхиленням вправо по прямій лінії на відстані 3,25 м. до точки 3; далі з незначним відхиленням вліво по прямій лінії на відстані 4,76 м. до точки 4; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 1,30 м. до точки 5; далі по прямій лінії на відстані 30,26 м (4,80 м + 12,68 м + 12,78 м) до точки 8; з наступним поворотом вправо з відступом на 1,0 м. від гаражу літ. "Е" по прямій лінії на відстані 6,78 м до точки 9; з наступним поворотом вправо з відступом на 2,0 м. від житлового будинку літ. "Л"по прямій лінії на відстані 8,70 м до точки 10; з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 1,0 м. до точки 11; з наступним поворотом вправо з відступом на 1,0 м. від огорожі №8 по прямій лінії на відстані 2,27 м. до точки 12; з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 2,18 м. до точки 13; з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 0,21 м. до точки 14; з наступним поворотом вправо вздовж осьової лінії стіни житлового будинку літ. "К" по прямій лінії на відстані 10,06 м. до точки 15; далі з незначним відхиленням вліво по прямій лінії на відстані 8,51 м. до початкової точки 1.

Межі земельної ділянки площею 49,10 м2, яку пропонується до виділу ОСОБА_3, описуються наступним чином (див. Додаток №3 до даного висновку, відображено кольором): від початкової точки 16 по прямій лінії на відстані 5,79 м. до точки 17; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 8,20 м. до точки 18; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 6,0 м. до точки 19; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 4,89 м. до точки 20; з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 0,35 м. до точки 21; з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 3,43 м. до початкової точки 17.

Припинено право приватної спільної часткової власності ОСОБА_3 на виділену земельну ділянку.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, вякій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим в повній мірі, виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідно до ст. 364 ЦК України, позивач, як співвласник має право на виділ у натурі частки із майна , що є у спільній частковій власності.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком, до якого суд прийшов неповно з'ясувавши обставини, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, колегією суддів було достовірно встановлено, що ОСОБА_3 є власником 29/100 частин домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 07.08.2012 року, посвідчений Пачевою І.І., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області , зареєстрованого в реєстрі №2082, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № НОМЕР_2 від 21.08.2012 року.

Відповідач ОСОБА_4 (яка є донькою позивача) являється власником ? частини домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений Пачевою І.І., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області , зареєстрованого в реєстрі №2084, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав НОМЕР_3 від 23.08.2012 року.

При цьому, апелянт ОСОБА_2 ( дошлюбне прізвище ОСОБА_3), яка є , також донькою позивача по справі, являється власником 21/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 05.04.2006 року, зареєстрованого в реєстрі №1-1149, що судом першої інстанції було проігноровано.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України: «Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 321 ЦК України: «1. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 2. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 3. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умовами попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3,5 ст. 319 ЦК України, усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

В порушення вищенаведених норм права, суд першої інстанції ухвалив рішення про розділ дольових часток в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1, без залучення до участі у справі , як співвласника вказаного домоволодіння, апелянта ОСОБА_2, при цьому вказане рішення безпосередньо стосується її прав та законних інтересів.

Крім цього, суд встановив порядок користування земельною ділянкою згідно другого варіанту висновку судової будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи № СЕ-2-1-117/14 між позивачем та відповідачем, знову ж таки нехтуючи правами апелянта . При цьому, суд припинив право спільної часткової власності ОСОБА_3 на зазначену земельну ділянки, що є недопустимим, з огляду на те, що права власності в будь-якій формі за зазначеною земельною ділянкою у вказаному домоволодінні ніколи ні за ким не закріплювалось, вказана земельна ділянка перебуває в комунальній власності, тобто належить територіальній громаді, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 327 ЦПК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіально громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень відповідача ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції вона повністю визнає позовні вимоги, оскільки, будь-якого спору між нею та матір»ю щодо розділу домоволодіння чи встановлення порядку користування земельною ділянкою ніколи не виникало, спір виник саме між ними та її сестрою - апелянтом по справі, яка на її думку повинна приймати участь у даній справі, як співвласник домоволодіння.

Тобто, колегією достовірно встановлено, що будь-які права позивача відповідачем не порушувались та не оспорювались, а заявлені вимоги є надуманими та не обґрунтованими.

Відповідно ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За встановлених обставин, колегія приходить до висновку, що суд при ухваленні рішення допустив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення постановлено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розділ дольових часток- відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: І.П. Сидоренко

С.О. Погорєлова