Справа № 305/780/13
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 травня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 й ОСОБА_11 на рішення Рахівського районного суду від 13 листопада 2013 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 й ОСОБА_11 до ОСОБА_13 і ОСОБА_14 про усунення перешкод у користуванні власністю та відновлення становища яке існувало до порушення права спільної сумісної власності на житловий будинок, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_1 та інші позивачі, звернулись в суд із вищезазначеним позовом, які збільшили в серпні 2013 року, та як на підставу своїх вимог посилались на те, що являються мешканцями та співвласниками 25-ти квартирного житлового будинку АДРЕСА_1. Утримання та обслуговування житлового будинку в тому числі й нежитлових і допоміжних приміщень та прибудинкової території, здійснюється ОСББ "Вербник 104", членами якого вони являються. На підставі ст. 382 ЦК України власникам квартир у багатоквартирному будинку, приміщення загального користування в тому числі горище, належать на праві спільної сумісної власності. Та, не дивлячись на це ОСОБА_13 і ОСОБА_14 побудували над власною квартирою мансардні жилі приміщення без згоди всіх власників квартир та без дозвільних документів на вчинення будівельних робіт. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_13 і ОСОБА_14 спричинено порушення санітарно-технічних вимог, протипожежних правил, поставило під загрозу технічний стан будинку, що проявилось в появі тріщин стін у квартирах, та неможливості користування горищем за призначенням. Виходячи з наведеного і просили задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Рахівського районного суду від 13 листопада 2013 року, відмовлено позивачам у задоволенні позовних вимог.

Заперечуючи рішення суду, ОСОБА_1 та інші позивачі, подали апеляційну скаргу в якій просять апеляційну інстанцію скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог. При цьому посилаються на те, що рішення суду є неправосудним, оскільки суд дійшов до таких висновків помилково та в супереч матеріалів справи. Такі дії суду призвели до неправильного застосування вимог норм матеріального права та порушення норм процесуального законодавства.

У судовому засіданні апеляційної інстанції апелянтка ОСОБА_10, підтримала, доводи апеляційної скарги й просили задоволити таку, оскільки рішення суду є незаконним. Інші апелянти: ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3 і ОСОБА_9 просили розглянути справу за їх відсутності в присутності ОСОБА_10.

Відповідачка - ОСОБА_13 та її представник в особі ОСОБА_15 заперечили вимоги скарги з тих підстав, що зведення мансардного жилого приміщення здійснювалось на підставі дозвільних документів. А тому, і просили залишити рішення суду в силі.

Інші сторони в судове засідання не з'явились, але повідомлені про час та місце судового засідання належним чином, та заяв про відкладення розгляду справи не подавали суду. А звідси, виходячи з вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу в їх та відповідача відсутності.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, пояснення сторін, які беруть участь у справі та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відхиляючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку із приводу того, що між сторонами виникли правовідносини щодо здійснення співвласниками спільної сумісної власності на допоміжні приміщення. Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої в ДАБК у Закарпатській області від 16.04.2013 року за № ЗК 15 спростовано доводи позивачів про самовільне будівництво спірного мансардного жилого приміщення. Та не знайшли свого доведення доводи із приводу того, що внаслідок самовільного будівництва мансардних приміщень відбулось, руйнування квартир позивачів.

Проте вищезазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає, через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення й неправильне застосування норм матеріального й процесуального права. Та через це таке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А здійснюючи правосуддя, суд захищає, права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України, і ст. 4 ЦПК України.

У силу вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. А звідси, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А ч. 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін виникає спір.

Як зазначено в п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.

З матеріалів справи вбачається, що сторони проживають у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1. Та як власники квартир створили ОСББ "Вербник 104" для належного утримання та використання неподільного і загального майна житлового комплексу.

Згідно ч. 2 ст. 382 ЦК України, власникам квартири у багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Набуте громадянами право на квартири державного житлового фонду та належні до них допоміжні приміщення є непорушним (ст. 41 Конституції України), забезпечується державою і захищається судом (ст. 55 Конституції України).

Згідно зі ст. 19 ЗУ "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" спільне майно власників квартир складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває в їх спільній сумісній власності й не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Відповідно до цього Закону співвласники допоміжних приміщень мають право розпоряджатися ними в межах, встановлених зазначеним Законом та цивільним законодавством.

Таким чином, питання щодо згоди власників квартир - співвласників допоміжних приміщень багатоквартирного будинку - на надбудову поверхів, улаштування мансард і т. ін. з використанням при цьому конструктивних елементів будинку, як і на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо), має вирішуватися відповідно до законів про власність та інших законів України, передусім ЦК України.

Виходячи з підпункту 1.3. пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року за № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) - питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

А як передбачено частинами 1 і 2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Проаналізувавши наведені норми, колегія суддів дійшла до думки, що перед початком одним зі співвласників по здійсненню будівельних робіт за рахунок частини горища, повинен отримати згоду всіх співвласників.

Зазначеним вимогам, дії відповідачів щодо здійснення будівельних робіт по зведенню мансардних жилих приміщень над квартирою НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1 за рахунок частини горища не відповідають.

Слід зазначити, що незаконне рішення виконавчого комітету Рахівської міськради за № 63 від 24.06.2010 року про погодження відповідачці добудови мансардних жилих приміщень над власною однокімнатною квартирою, визнано протиправним та скасовано постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2012 року, Т.1., а.с. 30-34.

А ухвалою судді Рахівського районного суду від 21 квітня 2011 року заборонено відповідачці здійснювати будь-які ремонтно-будівельні, реконструкційні чи ліквідаційні роботи щодо надбудови, добудови мансардного жилого приміщення над власною квартирою, Т.1., а.с. 86. Дана ухвала залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2011 року, Т.1., а.с. 93.

Згідно листа начальника відділу ДВС у Рахівському районі від 05.10.2011 року було відкрито 21.04.2011 року виконавче провадження з виконання ухвали судді Рахівського районного суду від 21.04.2011 року. А 22.04.2011 року державним виконавцем складено Акт який особисто підписала відповідачка, та в якому роз'яснено їй вимоги ухвали суду, Т.1., а.с. 79.

З листа Інспекції ДАБК у Закарпатській області від 29.04.2011 року за № 7/7-829 вбачається, що приписом Інспекції ДАБК від 12.04.2011 року було зобов'язано відповідачку припинити будівельні роботи по влаштуванню мансардних приміщень до вирішення спірних питань, Т.1., а.с. 85, 82.

Зазначене також стверджує ту обставину, що відповідачі не мали права здійснювати будівельні роботи по реконструкції власної однокімнатної квартири з добудовою мансардних житлових приміщень, так-як діяла заборона на вчинення таких дій.

Крім цього, постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року, яку залишено в силі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2015 року визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора, реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 2084178 від 30.04.2013 року щодо проведення державної реєстрації права власності на квартиру НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_14 та ОСОБА_13. Визнано протиправним та скасовано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно Серії НОМЕР_2, індексний № 3124909 від 30 квітня 2013 року щодо квартири НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1, загальною площею 92,9 кв.м. та житловою площею 57 кв.м., Т.2., а.с. 167-174, 175-177.

Як убачається з роз'яснення, що міститься в абзаці 1 пункту 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 "Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" при вирішенні позовів про знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо в багатоповерхових багатоквартирних будинках, суди повинні враховувати, що положення ст. 376 ЦК України до цих правовідносин не застосовуються.

Зазначене вказує на те, що висновки суду першої інстанції із приводу того, що спірні правовідносини врегульовані нормами ст. 376 ЦК України. А звідси, усунення перешкод позивачам у користуванні та розпорядженні спільною сумісною власністю шляхом знесення самочинного будівництва, можливе при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб. Не можна визнати обґрунтованими, оскільки в даному спорі йдеться про усунення перешкод, шляхом знесення самочинно збудованого мансардного жилого приміщення в багатоповерховому багатоквартирному будинку, а не житлового будинку збудованого або будуємого на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За правилами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Виходячи з того, що відповідачі надбудувавши мансардне жиле приміщення над своєю однокімнатною квартирою в горищі без згоди інших співвласників допоміжних приміщень. То позивачі як співвласники горища багатоквартирного житлового будинку, мають право вимагати від відповідачів усунення їм перешкод у здійсненні ними права користування та розпоряджання спільним сумісним майном у спосіб відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто, знесення самочинно надбудованого мансардного жилого приміщення над однокімнатною квартирою.

Згідно експлікації приміщень до плану поверхів будівлі будинку АДРЕСА_1, літери "А" мансардний поверх, загальна площа приміщень мансардного поверху становить - 57,4 кв.м., Т.2., а.с. 52, 50. Таким чином, знесенню підлягає мансардний поверх, площею - 57,4 кв.м..

Апеляційній інстанції, відповідачі надали Договір дарування від 16 листопада 2013 року квартири НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1, загальною площею 92,9 кв.м. та житловою площею 57 кв.м., Т.2., а.с. 121-122. На підставі цього договору, 16.11.2013 року за НОМЕР_3 здійснено державним реєстратором прав на нерухоме майно - приватним нотаріусом за ОСОБА_16 державну реєстрацію права приватної власності в 1/1 частці на зазначену квартиру, та це стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за Індексним № 12924328 від 16.11.2012р., Т.2., а.с. 132, 133.

Проте, виходячи з вимог статей 11, 303 ЦПК України, апеляційний суд, перевіряє позовні вимоги на час їх заявлення й відносно осіб, які є сторонами у спорі, та в межах доводів апеляційної скарги. Оскільки, укладення правочину між ОСОБА_14, ОСОБА_13 та ОСОБА_16 мало місце після ухвалення рішення судом першої інстанції, яке не набуло законної сили. А також те, що ОСОБА_16 не виступала стороною в даному спорі то факт належності права власності на час апеляційного розгляду іншій особі не стороні спору не може являтись правовою підставою для не задоволення позовних вимог позивачів до попередніх власників, якими являлись відповідачі, так-як дії останніх були незаконні. У той же час, позивачі подали до суду 22.05.2015 року позов про оспорення права власності інших осіб на квартиру НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1.

Враховуючи наведені обставини, які вказують на підставність позовних вимог з огляду на вимоги ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України на користь позивачів підлягає стягненню з ОСОБА_13 й ОСОБА_14, сума в розмірі 57,35 гривень із кожного у відшкодування судових витрат, Т.1., а.с. 187, 207.

Зважуючи на вищезазначене та керуючись вимогами статей 10, 11, 60, 212, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 й ОСОБА_11, задоволити.

Рішення Рахівського районного суду від 13 листопада 2013 року, скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_13 й ОСОБА_14 усунути ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 й ОСОБА_11 перешкоди в користуванні горищем житлового будинку АДРЕСА_1, що належить мешканцям будинку на праві спільної сумісної власності.

Зобов'язати ОСОБА_13 й ОСОБА_14, мешканців квартири НОМЕР_1 в житловому будинку АДРЕСА_1 відновити горище даного житлового будинку до попереднього стану, шляхом знесення самовільно збудованого на горищі мансардного жилого приміщення загальною площею 57,4 м.кв. над однокімнатною квартирою НОМЕР_1 цього житлового будинку.

Стягнути з ОСОБА_13 й ОСОБА_14 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 й ОСОБА_11 по 57,35 гривень із кожного у відшкодування судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ___________________ Судді : ____________________

____________________