АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Галичанського А. Д.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремка В.В.

секретар Лук?янишина М.В.

за участю ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про захист прав споживачів, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» на заочне рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів згідно договору банківського вкладу.

Посилалася на те, що 27 вересня 2013 року між нею та ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» укладений договір банківського вкладу № 655205/2013 з кінцевим строком повернення вкладу 27 жовтня 2014 року. На виконання договору позивачка згідно з квитанцією №1221474 від 27.09.2013 року внесла на депозит грошові кошти в сумі 17000 доларів США.

____________________________________________________________________________________________

№ 22-ц/794/854/15 р. Головуючий у 1-й інстанції Смотрицький В.Г.

категорія 19/27 Доповідач Галичанський А.Д.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 року № 733/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.11.2014 року прийнято рішення № 123 про запровадження з 21.11.2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

26 грудня 2014 року позивач письмово звернулася до відповідача з заявою про повернення вкладу в зв'язку з закінченням терміну внесення вкладу, однак відповіді не отримала. Заборгованість по вкладу перед нею становить 17000 доларів США - сума вкладу, 659,34 долари США - сума нарахованих відсотків. Під час судового розгляду справи позивачка зменшила позовні вимоги. 05 лютого 2015 року відповідач здійснив виплату позивачці в сумі 200000 грн., що згідно офіційного курсу гривні до іноземних валют станом на 21.11.2014 року 15.096240 грн. за 1 долар США складає 13248,33 доларів США.

Таким чином перед нею існує заборгованість у сумі 4411,01 доларів США, які просила стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19 лютого 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 4411,01 доларів США згідно договору банківського вкладу № 655205/2013 від 27 вересня 2013 року.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати вищезазначене рішення суду, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, ухвалене з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 27 вересня 2013 року уклала з ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» договір банківського вкладу № 655205/2013 з кінцевим строком повернення вкладу 27 жовтня 2014 року. На виконання договору позивачка згідно з квитанцією №1221474 від 27.09.2013 року внесла на депозит грошові кошти в сумі 17000 доларів США.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 року № 733/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.11.2014 року прийнято рішення № 123 про запровадження з 21.11.2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 лютого 2015 року № 35 продовжено термін здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» по 20 березня 2015 року.

Строк дії даного договору закінчився 27 жовтня 2014 року. 26 грудня 2014 року позивач письмово звернулася до відповідача з заявою про повернення вкладу в зв'язку з закінченням терміну внесення вкладу.

05 лютого 2015 року позивачу виплачено кошти в сумі 200000 грн., що згідно офіційного курсу НБУ (15,096 грн. за 1 долар США) станом на 21 листопада 2014 року становить 13248,33 долари США. Сума заборгованості складає 4411,01 доларів США.

Згідно ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у невиконанні чи неналежному виконанні умов зобов'язання (ст. 610 ЦК України).

За змістом ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, примусове виконання обов'язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, і відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1, 2 ст. 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

За змістом ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Таким випадком, зокрема, є й визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» наслідки запровадження тимчасової адміністрації в банку (ст.36), де також у п.7 ч.1 ст.2 цього Закону дано визначення терміну недоступність вкладів - неможливість отримання вкладником під час виведення неплатоспроможного банку з ринку вкладу, включаючи відсотки за ним, протягом семи робочих днів з дня закінчення строку дії договору (або з дня запровадження тимчасової адміністрації, якщо договір закінчився до цієї дати) або з дня вимоги (за вкладами на вимогу, за поточними чи картковими рахунками), здійсненої протягом дії тимчасової адміністрації.

Водночас главою 50 ЦК України встановлені підстави припинення зобов'язання, зокрема: виконанням, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, поєднанням боржника і кредитора в одній особі, неможливістю його виконання, смертю фізичної особи та ліквідацією юридичної особи, а також на інших підставах, встановлених договором або законом.

Так, згідно із ч. 1 ст. 26 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн.

Отже, проаналізувавши вищенаведені норми права, можна дійти висновку про те, що законодавством визначено спеціальний позасудовий порядок припинення зобов'язань банку перед вкладниками за умови відшкодування їм коштів за вкладами державою в особі Фонду, однак встановлена цим Законом гарантія обмежена в сумі, а жодними іншими нормативно-правовими актами не забезпечуються права вкладників на видачу тієї суми належних їм грошей, що перевищує виплачену Фондом.

Разом із тим не існує й такого закону, який би передбачав наслідком запровадження тимчасової адміністрації безпосереднє та в повному обсязі звільнення банку від виконання своїх зобов'язань у договірних відносинах із вкладниками, а ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає лише черговість та порядок задоволення вимог до банку (спрямування уповноваженою особою Фонду коштів), де вказується, що вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, яка перевищує суму, виплачену Фондом, віднесені до четвертої черги кредиторів та можуть бути задоволені за кошти, які одержить уповноважена особа в результаті ліквідації та реалізації майна банку, і це означає, що а ні сам Фонд в особі держави, а ні банк в добровільному порядку повернення вкладнику решти коштів не гарантують, інакше кажучи, відсутні реальні засоби захисту, окрім судового, які б насправді забезпечили реалізацію та здійснення такого права особи, що відповідно порушує право на ефективний захист згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тобто, під час тимчасової адміністрації їх положення дозволяють банку не здійснювати моментального задоволення вимог вкладників і інших кредиторів банку, як це визначає ст. 1075 ЦК України у спірних правовідносинах, що вказує на відсутність у особи можливості негайно та протягом деякого часу скористатися належними їй коштами, однак не може підтверджувати втрату права на них взагалі, тому за наявності фактів існування зобов'язання між сторонами, порушеного права вкладника на безперешкодне розпорядження грошима та причетності до такого порушення банку, який не видає йому залишок коштів на рахунку, а також ст. 3 ЦПК України і ст. 15 ЦК України, виключається відмова судом у його захисті, навіть з огляду на те, що відповідно до вимог ст. 1074 ЦК України та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» поведінка останнього є чинною.

Однак не можна вважати відмовою у праві на захист цивільного права особи, наявність узгодженого Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та встановленого державою порядку, який стосується забезпечення відшкодування вкладникам Фондом замість банків суми коштів за вкладами, граничний розмір яких не може бути вище ніж 200 тис. грн., при цьому вирішення спірних питань з приводу гарантованих Фондом коштів вкладників у межах суми відшкодування здійснюється в порядку, передбаченому ст. 54 цього Закону.

Також слід зауважити те, що хоча наявність тимчасової адміністрації банку-боржника не дозволить примусово стягнути кошти з нього безпосередньо, проте не виключає можливості задоволення вкладником своїх вимог, в тому числі й за рахунок проведення взаємозаліку та отримання у власність заставного майна, підписання поруки, списання коштів з рахунку вкладника на погашення кредиту, отримання права вимоги до позичальника, чи інших визначених законодавством дій, які має право вчиняти від імені неплатоспроможного банку уповноважена особа Фонду, не чекаючи обов'язково при цьому четвертої черги (виключно за рахунок коштів, які можуть бути одержані в результаті ліквідації та реалізації майна цього банку), в зв'язку із чим наявність судового рішення про стягнення з банку частини неповернутої Фондом суми коштів за договором банківського рахунка, повинна забезпечити гарантії цивільних прав та обов'язків сторін, а також право особи на справедливий судовий розгляд, визначене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч.5 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону.

З огляду на вищенаведене рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом доповнення резолютивної частини рішення сумою відшкодування коштів в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону та вказівкою на порядок виконання оскаржуваного рішення у відповідності до ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

4411,01 доларів США згідно офіційного курсу НБУ (15,096 грн. за 1 долар США) станом на 21 листопада 2014 року становить 66562 грн. 14 коп.

Вищезазначених норм матеріального права суд першої інстанції до уваги не взяв, що у відповідності до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для його зміни.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне задоволення позову ОСОБА_1 судом першої інстанції є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеним.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19 лютого 2015 року змінити, доповнивши резолютивну частину рішення після слів і цифр «в сумі 4411,01 доларів США» словосполученням та реченням «що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 21 листопада 2014 року становить 66562 грн. 14 коп. (шістдесят шість тисяч п'ятсот шістдесят дві гривні 14 копійок). Виконання рішення здійснювати в порядку черговості задоволення вимог до банку у відповідності до ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: