Справа № 369/7507/14-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження № 22-ц/780/561/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська
Категорія 1 10.02.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, Київської обласної державної адміністрації на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2014 року у справі за позовом заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Київської обласної державної адміністрації, ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_1, Товариство з обмеженою відповідальністю «Андрокс Україна», Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області про скасування розпоряджень, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки з незаконного володіння, визнання права власності; зустрічним позовом ОСОБА_3 до заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство», Київської обласної державної адміністрації, треті особи ОСОБА_1, Товариство з обмеженою відповідальністю «Андрокс Україна» про визнання права власності на земельну ділянку,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року позивач заступник прокурора Київської області звернувся до суду із позовом в інтересах Кабінету Міністрів України, ДП «Київське лісове господарство» про скасування розпоряджень, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки з незаконного володіння, визнання права власності. Заявлені позовні вимоги позивач мотивував тим, що на виконання постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2008 року Київською обласною державною адміністрацією видано розпорядження від 16 липня 2009 року № 606, яким затверджено проект землеустрою щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою лісогосподарського призначення, переведення її до категорії земель сільськогосподарського призначення та відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства в межах Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області; вилучено із постійного користування ДП «Київське лісове господарство» земельну ділянку пл. 0,96 га., змінено її цільове призначення і передано земельну ділянку ОСОБА_1 В подальшому на підставі розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 16 липня 2009 року № 606 ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства. Згідно з договором купівлі-продажу від 19 жовтня 2009 року ОСОБА_1 відчужив земельну ділянку на корист ТОВ «Андрокс Україна», яке також отримало державний акт. На підставі договору купівлі-продажу від 25 листопада 2009 року ТОВ «Андрокс Україна» відчужило земельну ділянку на користь ОСОБА_3, який в свою чергу одержав державний акт на право власності на спірну земельну ділянку. В подальшому постановою Вищого адміністративного суду України від 06 квітня 2011 року скасовано постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2008 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2010 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Київської обласної державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії, отже на даний час підстава для прийняття спірного розпорядження обласної державної адміністрації скасована, а останнє прийнято на підставі незаконного судового рішення. Крім того, сама процедура вилучення та відведення спірної земельної ділянки відповідачу суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки розпоряджатися такою земельною ділянкою мав лише Кабінет Міністрів України, а втрати лісогосподарського виробництва з зв'язку з вилученням земель не нараховувались та не сплачувались. Остаточно уточнивши позовні вимоги в листопаді 2014 року, позивач просив скасувати розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 16 липня 2009 року № 606, розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 09 лютого 2010 року № 647, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_3, витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь держави земельну ділянку та визнати за державою в особі Кабінету Міністрів України право власності та за ДП «Київське лісове господарство» право користування на земельну ділянку.

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом про визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що позивачем не визнається та оспорюється його право власності на земельну ділянку шляхом пред'явлення позову, а отже відповідно до ст. 392 ЦК України він має право на захист свого оспорюваного права шляхом пред'явлення зустрічного позову. Вказував, що спірна земельна ділянки вибула із державної власності за наявності волі власника, тобто на підставі рішення Київської обласної державної адміністрації. З огляду на викладене просив визнати право власності на земельну ділянку пл. 0,9600 га. за ОСОБА_3

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2014 року позов заступника прокурора Київської області задоволено частково, скасовано розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 16 липня 2009 року, в задоволенні решти позову та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Третя особа ОСОБА_1, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права просив змінити рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2014 року в частині скасування розпорядження та відмовити в цій частині у задоволенні вимог.

Відповідач Київська обласна державна адміністрація, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, також подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2014 року в частині скасування розпорядження та відмовити в цій частині у задоволенні вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга Київської обласної державної адміністрації - задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2008 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2010 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Київської обласної державної адміністрації про зобов'язання прийняти рішення та вчинити певні дії; визнано протиправною відмову Київської обласної державної адміністрації відвести ОСОБА_1 земельну ділянку пл. 0,96 га. для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель ДП «Київський лісгосп» (Приміське лісництво, квартал 15) на території Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

На виконання даної постанови, а також відповідно до Конституції України, Земельного кодексу України, Лісового кодексу України, Законів України «Про місцеві державні адміністрації», «Про державну експертизу землевпорядної документації», «Про особисте селянське господарство», постанови Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам», висновку державної експертизи землевпорядної документації від 20 червня 2008 року № 13-1023-е та враховуючи згоду землекористувача, Київською обласною державною адміністрацією прийнято розпорядження від 16 липня 2009 року № 606, яким затверджено Проект землеустрою щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою лісогосподарського призначення, переведення її до категорії земель сільськогосподарського призначення та переведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства в межах Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, розроблений ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»; вилучено із постійного користування ДП «Київське лісове господарство» (Приміське лісництво, квартал 15) земельну ділянку площею 0,9600 га., розташовану на території Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області; змінено цільове призначення земельної ділянки із категорії земель лісогосподарського призначення на категорію земель сільськогосподарського призначення без права вирубки дерев.

В подальшому на підставі вказаного розпорядження ОСОБА_1 видано державний акт на право власності серії ЯЗ № 341304 від 03 вересня 2009 року на земельну ділянку пл. 0,9600 га. для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння, випасу худоби. 19 жовтня 2009 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 563 ОСОБА_1 відчужив дану земельну ділянку на користь ТОВ «Андрокс Україна».

25 листопада 2009 року ТОВ «Андрокс Україна» на підставі договору купівлі-продажу № 83 відчужило земельну ділянку на користь ОСОБА_3, який отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 656049 від 06 квітня 2010 року.

Згідно розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 15 грудня 2009 року № 2166, надано дозвіл землевпорядній організації на розробку проекту технічної документації із землеустрою щодо зміни використання земельних ділянок, що перебувають у приватній власності ОСОБА_3: пл. 0,96 га. на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ 341302 та пл. 0,96 га. на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 341304 з ведення особистого селянського господарства на ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Шпитьківської сільської ради.

Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 09 лютого 2010 року № 647 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо зміни використання земельних ділянок загальною площею 1,9200 га., що перебувають у власності ОСОБА_3 в адміністративних межах Шпитьківської сільської ради з ведення особистого селянського господарства на ведення індивідуального садівництва. Змінено використання земельних ділянок загальною площею 1,9200 га. ОСОБА_3 з ведення особистого селянського господарства на ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Шпитьківської сільської ради.

На підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 09 лютого 2010 року № 647 на ім'я ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 656049 пл. 0,9600 га., що розташована в адміністративних межах Шпитьківської сільської ради, цільове призначення для ведення індивідуального садівництва.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 04 жовтня 2011 року у справі № К-34933/10 задоволено касаційну скаргу заступника прокурора області, скасовано постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2008 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2010 року у справі № 2-а-1525/08, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Київської обласної державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині скасування розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 09 лютого 2010 року № 647, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_3, витребування з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь держави земельної ділянки та визнання за державою в особі Кабінету Міністрів України права власності, а за ДП «Київське лісове господарство» права користування на земельну ділянку, суд першої інстанції виходив із того, що прокурором не заявлено вимог щодо визнання недійсними державного акту про право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_1, а також не обґрунтовано наявність підстав для скасування розпорядження № 647 від 09 лютого 2010 року.

Також суд відмовив в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання за ним права власності, оскільки право власності на спірну земельну ділянку вже набуто ним.

В даній частині рішення суду сторонами не оскаржене, і тому в силу вимог ст. 303 ЦПК України колегія суддів колегія суддів законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції не перевіряє.

Задовольняючи частково заявлений прокурором позов, суд першої інстанції скасував розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 16 липня 2009 року № 606 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу у власність земельної ділянки громадянину ОСОБА_1.», оскільки розпорядження було прийнято на виконання постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2008 року, яка була скасована судом касаційної інстанції.

Із даними висновками колегія суддів не може погодитися із наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. ч. 1, 2, 5, 6 ст. 149 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання; ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті; будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті. Обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п'ятою, дев'ятою цієї статті.

Частиною 9 ст. 149 ЗК України було визначено, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси - площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених чч. 5-8 цієї статті, та у випадках, визначених ст. 150 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 31 Лісового кодексу України до повноважень обласної державної адміністрації у сфері лісових відносин віднесено, у тому числі, передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припинення права користування ними.

Повноваження Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин визначені ст. 13 ЗК України, ст. 27 Лісового кодексу України, до яких, зокрема, належить передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як 1 гектар, що перебувають у державній власності.

Відповідно до ст. 57 Лісового кодексу України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

Таким чином Київська обласна державна адміністрація при прийнятті розпорядження № 606 від 16 липня 2009 року «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу у власність земельної ділянки громадянину ОСОБА_1.» діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки прийняла зазначене розпорядження щодо земельної ділянки пл. 0,9600 га. відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, пунктів 1, 2, 5, 6, 9 ст. 149 Земельного кодексу України, статей 27, 31, 57 Лісового кодексу України, не перевищивши надані їй законом повноваження.

Висновки суду першої інстанції про те, що оспорюване розпорядження було прийнято на виконання постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2008 року, яка була в подальшому скасована, а тому і розпорядження підлягає скасуванню, з огляду на вищевикладене не ґрунтується на законі та є помилковим, а скасування постанови суду не тягне за собою обов'язкове скасування зазначеного розпорядження.

Доводи позивача про те, що безвідносно до наявності факту скасування судових рішень сама процедура вилучення та відведення спірної земельної ділянки відповідачу суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема розпорядженню Кабінету Міністрів України № 610-р від 10 квітня 2008 року «Про деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками» відхиляються колегією суддів, оскільки у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону застосовуються норми закону, які мають вищу юридичну силу.

Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставин, що прокурор звернувся до суду із вимогою саме про скасування розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 16 липня 2009 року, вимог про визнання незаконним розпорядження заявлено не було.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України, який діяв на час спірних правовідносин, позовна давність не поширювалась на вимоги власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо встановлення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року, яким виключено п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України, та згідно з п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень цього Закону, відповідно до якого протягом трьох років з дня набрання ним чинності (тобто до 15 січня 2015 року) особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Відтак, до даних вимог судом першої інстанції мали бути застосовані вимоги ст. ст. 256, 257 ЦК України, де загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки.

У матеріалах справи міститься клопотання про застосування строків позовної давності (а. с. 195 том 1), однак доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності для вимог позивача про скасування розпорядження судом першої інстанції залишені поза увагою, в зв'язку із чим суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що на день звернення до суду строк позовної давності не сплив.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 16 липня 2009 року № 606.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування в частині скасування розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 16 липня 2009 року № 606 та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, апеляційну скаргу Київської обласної державної адміністрації задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2014 року скасувати в частині скасування розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 16 липня 2009 року № 606 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_1.» та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити заступнику прокурора Київської області в задоволенні позову в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Київської обласної державної адміністрації, ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_1, Товариство з обмеженою відповідальністю «Андрокс Україна», Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області про скасування розпорядження.

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.