Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 336/7475/14-ц
Провадження: № 22ц/778/3665/15
Головуючий у 1-й інстанції: Галущенко Ю.А.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.,

Суддів: Панкеєва О.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції,відділ по Шевченківському району служби у справах дітей Запорізької міської ради про встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_4, зазначивши, що з 2002 року він зустрічався,а згодом сумісно проживав з ОСОБА_4 та підтримував з нею інтимні стосунки, шлюб між ними не був зареєстрований. У 2006 році ОСОБА_4 повідомила позивача про вагітність та його батьківство відносно її майбутньої дитини, а 01.10.2006 року ОСОБА_4 народила дитину ОСОБА_5.

Оскільки позивач не перебував у зареєстрованому шлюбі з матір'ю дитини ОСОБА_4,остання відмовилася вказати у свідоцтві про народження дитини повні дані позивача як батька дитини, Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького МУЮ був вчинений актовий запис про народження дитини ОСОБА_5 із зазначенням його прізвища та побатькові, за прізвищем матері ОСОБА_5,в графі «батько дитини» записаний ОСОБА_6.

Позивач вважає себе біологічним батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак в актовому записі батьком дитини вказана особа зі слів матері, чим порушені його права як батька.

У зв'язку з зазначеним позивач просив суд встановити його батьківство відносно ОСОБА_5, народженої 01.10.2006 року ОСОБА_4, внести відповідні зміни до актового запису № 1202 від 17.10.2006 року, складеного Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції про народження дитини ОСОБА_5,01.10.2006 р.,а саме змінити в графі «батько» прізвище батька дитини з «Шелудько» на «Свідченко».

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення суду, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 про встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, суд обгрунтовно виходив із недоведеності заявлених позивачем вимог матеріалами справи.

Судом встановлено, що сторони по справі у зареєстрованому шлюбі не перебували і не перебувають.01.10.2006 р.ОСОБА_4народила дочку ОСОБА_8, в свідоцтво про народження дитини, виданому Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції відомості пробатька записанов порядку ч. 1ст. 135 СК України за заявою матері як ШелудькоЕдуард Федорович / а.с.10 /.

Нормами ст., ст.126,127, 128 СК України передбачено, що походження дитини від батька визнається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до державного органу реєстрації актів цивільного стану.

Чоловік, який не перебуває у шлюбі з матірью дитини, може подати до державного органу реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання себе батьком дитини, зокрема: якщо мати дитини не проживає з нею не менш як 6-ть місяців і не проявляє про неї материнської турботи та піклування. Умовою прийняття такої заяви є запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу.

За відсутності заяв, право на подання яких встановлено ст., ст.125,126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що державного органу реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про походження дитини сторони не заявляли. Позивач, зазначаючи, що спільне життя з відповідачкою були ним припинено з 2010 року і з цього часу відповідачка не проявляла материнської турботи за дитиною, яка знаходилася на його пікулуванні, також не звертався до цього державного органу про визначення себе батьком дитини.

Надані позивачем докази як окремо так і у їх сукупності не є достатніми для встановлення його батьківства щодо дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, так як:

- довідка голови квартального комітету № 111 про проживання ОСОБА_5 без прописки за адресою проживання позивача, а саме: по вул. Теплохідна, буд.12 видана 22.09.2014 року, тобто на дату його звернення до суду з вищевказаним позовом, у якому позивачем зазначено, що відповідачка має намір вивезти дитину за межі Укранїи, що не свідчить про проживання дитини на час видачі цієї довідки з позивачем/ а.с.9 /;

- завірена директором школи № 55 м. Запоріжжя копія заяви ОСОБА_4 про прийняття її доньки ОСОБА_5 на навчання до цієї школи, в якій ОСОБА_5 вказує батьком дитини позивача та зміст листа директора цієї школи, у якому останній зазначав, що зі слів ОСОБА_5 ОСОБА_3 був батьком цієї дитини посилань на будь-які документи щодо батьківства ОСОБА_3Ф не мають/ а.с. 6-7, 14 /;

- показання свідків ОСОБА_9, рідного брата позивача, та ОСОБА_10, тривалий час знайомого з позивачем, внаслідок їх відповідно родинних та особистих відносин з останнім неможливо віднести до достовірних доказів для встановлення батьківства позивача щодо дитини ОСОБА_5, 01.10 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Щодо результатів звіту ДНК, який проводився на замовлення позивача ТОВ "Медікал Геномікс Україна",то суд обгрунтовно не прийняв їх до уваги як доказ кровного споріднення між позивачем та народженою відповідачкою дочкою,оскільки не підтверджено право цієї установи на проведення відповідних досліджень; документи, що посвідчують осіб,які надавали зразки для біологічного дослідження не перевірялися; особи, котрі проводили дослідження про кримінальну відповідальність щодо результатів цього звіту не попереджалися.

Ухвалою суду від 28.11.2014 р.у справі була призначена судова молекулярно-генетична експертиза,проведення якої доручено НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області, проте ухвала була повернута суду без виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

З матеріалів справи слідує, що ухвалою суду від 28.11.2014 року про призначення судової медічної генетичної експертизи визначено, що витрати з оплати проведення цієї експертизи було покладено на позивача як на сторону, яка порушила відповідне клопотання перед судом з зобовязанням сторін зявитися за викликом в експертну установу для надання необхідних для проведення експертизи обєктів та поперджено останніх про наслідки ухилення від участі в експертизі відповідно до норм ст.146 ЦПК України.

Однак в матеріалах справи не мається доказів про сповіщення судом чи експертом відповідача про час та місце проведення судової медічної генетичної експертизи. При цьому також відсутні докази про виконання позивачем зобовязання суду про оплату проведення цієї експертизи.

Отже посилання позивача на застосування вимог норм ч. 1 ст. 146 ЦПК України про наслідки ухилення осіб в участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, стосуються саме дій позивача, яким не було виконано зобовязання суду про сплату витрат з оплати проведення цієї експертизи і не можуть бути застосовані до дій відповідача, щодо якої відсутні докази про її належним чином сповіщення судом чи експертом про час та місце проведення судової медічної генетичної експертизи.

За таких обставин справи, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги, які повторюють вимоги позивача і яким надана належна оцінка судом першої інстанції, не є підставами для скасування ухваленого судом у цій справі судового рішення.

Керуючись ст.,ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22 квітня 2015 року уцій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: