Справа № 645/3101/15-ц
Провадження № 2/645/1367/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі: головуючого судді Шарка О.П., секретаря судових засідань - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, третя особа - ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, діючи в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, третя особа - ОСОБА_5, в якому просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки, стягнути аліменти на її утримання у розмірі ? частки від всіх видів заробітку, встановити над малолітньою опіку, призначивши опікуном тітку малолітньої ОСОБА_5.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач у справі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 має малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від виховання якої злісно ухиляється. Мати дитини - ОСОБА_6, померла ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_3 мешкає разом із тіткою ОСОБА_5, бабусею ОСОБА_7 та дідусем ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2, які займаються вихованням та утриманням малолітньої. Батько разом із дитиною не проживає. За інформацією адміністрації дитячої поліклініки № 1, під наглядом якої перебуває дитина з січня 2012 року, батько під час хвороби за малолітньою не доглядає, в поліклініку не приводить, станом здоров я та розвитком не цікавиться. Згідно з інформацією ХНВК „Гімназія - школа І ступеня" № 24, яку відвідує малолітня ОСОБА_3 з першого класу, батько за всі роки навчання дитини жодного разу не відвідував батьківські збори, не цікавився успіхами дочки у навчанні, не брав участь у позакласному та шкільному житті дитини. За інформацією Поштамту - ЦПЗ № 1 на ім'я ОСОБА_5 за період з лютого 2014 по липень 2014 поштові перекази від ОСОБА_4 в оплаті не значаться. Згідно інформації центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Фрунзенського району під час відвідування та оцінки потреб дитини спеціалістами було встановлено, що ОСОБА_4 за адресою проживання дитини не мешкає, відносини між ним та донькою дуже складні, малолітня не бажає із ним спілкуватися, оскільки він не приділяє їй уваги. Відповідач запрошувався на співбесіду до служби у справах дітей Фрунзенського району, де надав письмові пояснення, що він заперечує проти позбавлення його батьківських прав, мотивуючи тим, що він має змогу забезпечувати свою дочку та приймати участь у її вихованні, однак, зі слів ОСОБА_4, родичі малолітньої чинять йому перешкоди у спілкуванні з дочкою. В свою чергу ОСОБА_5, тітка малолітньої, повідомила, що вона не заперечує проти спілкуванні батька з дитиною, однак ОСОБА_4 постійно приходить до ОСОБА_3 у нетверезому стані. Після такого спілкування із батьком, дитина поводиться вкрай знервовано, плаче та відмовлялася від спілкування. ОСОБА_4 запрошувався на засідання Комісії, однак 20.02.2015 року до Служби з'явилась ОСОБА_9, мати ОСОБА_4, та повідомила, що син працює у Російській Федерації та повернеться додому не раніше початку грудня 2015 року. На думку позивача, ОСОБА_4 свідомо не займається вихованням дитини, байдуже ставиться до дочки, не піклується про стан її здоров'я, фізичний та духовний розвиток, не приймає участі у підготовці дитини до самостійного життя, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_10 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити надала суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_11 позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив у їх задоволенні відмовити у повному обсязі, надав суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що у 2002 році, відповідач ОСОБА_4, вступив у шлюб з ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_4 і вона змінила своє прізвище на «ОСОБА_12». Відповідач зі своєю дружиною ОСОБА_6 розпочали мешкати разом однією родиною за адресою; АДРЕСА_3 в якому вони проживали в період з 2000р., по 2002рік. ІНФОРМАЦІЯ_1 року 'у відповідача з ОСОБА_6 народилась їхня спільна дитина (донька) - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Через деякий час, відповідач разом зі своєю дружиною - ОСОБА_6 переїхали проживати до власного житла відповідача, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4. За вищевказаною адресою відповідач разом зі своєю родиною проживали однією родиною по ІНФОРМАЦІЯ_5, на той час їхній сумісній дитині ОСОБА_3 виповнилось 6 років. Між тим, у зв'язку із бажанням поліпшення добробуту та рівня проживання родини, піклуючись у першу чергу за достатній рівень життя сумісної дитини - ОСОБА_3 відповідач порадившись зі своєю дружиною ОСОБА_6 був вимушений шукати собі іншу більш високо оплатну роботу ніж та яку він мав раніше.Через деякий час, відповідач знайшов собі вахтову роботу в Росії, узгодивши зі своєю дружиною ОСОБА_6 всі суттєві умови цієї роботи, якими насамперед був вахтовий спосіб, тобто можливу відсутність відповідача у впродовж часу необхідного для виконання роботи позивач поїхав працювати. Однак, через деякий незначний час після свого від'їзду на вахту, приїхавши додому за вищевказаною адресою відповідач не знайшов своєї родини та дізнався про те, що його дружину ОСОБА_6 разом з їхньою сумісною дитиною ОСОБА_3 самовільно забрала проживати до себе теща позивача - ОСОБА_7, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_5. Після вищевказаних подій, відповідач неодноразово намагався знайти спільну мову зі своєю дружиною ОСОБА_6 та переконати її повернутися додому за вищевказаною адресою, але її матір ОСОБА_7 завжди перешкоджала їхньому спілкуванню та забороняла відповідачу навіть приїжджати до неї додому з метою побачитися з донькою ОСОБА_3 Вищевказане протистояння тещі відповідача його намаганням повернути до себе свою дружину і дитину закінчилось розірванням шлюбу між позивачем та його дружиною ОСОБА_6 На сьогоднішній час дитина відповідача - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 проти волі батька та без відповідного рішення суду проживає навіть не зі своєю матір'ю ОСОБА_6, яку, як відомо відповідачу, згодом ОСОБА_7 вигнала з дому і та вмерла у 2014році при невідомих відповідачу обставинах, а зі своєю бабцею, колишньою тещею позивача ОСОБА_7 за вищевказаною адресою. Більш того, позивачу як рідному батьку дитини ОСОБА_3 з боку ОСОБА_7 не тільки не надається можливість побачення з його дитиною, але і навіть не надається можливість привітати доньку з днем народження, або розмовляти з нею по телефону. Колишня теща. ОСОБА_7 налаштовує проти відповідача його рідну дитину при цьому вигадуючи про нього різні нісенітниці, аби нашкодити його з донькою відносинам і виховати її в дусі не любові та не поваги до її рідного батька. Відповідач любить свою доньку і бажає проживати разом з нею, однак, йому чинять у цьому перешкоди. На думку, представника відповідача, позивачем не доведено факти ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків.

У судовому засіданні третя особа - ОСОБА_5 позовні вимоги підтимала у повному обсязі, просила їх задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки, стягнути аліменти на її утримання у розмірі ? частки від всіх видів заробітку, встановити над малолітньою опіку, призначивши її, як рідну тітку опікуном малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Допитана у судовому засіданні у присутності психолога малолітня ОСОБА_3, пояснила суду, що її батько зловживає спиртними напоями, про неї не піклується, під час візитів батька до місця її проживання, останній свариться з бабусею, дідусем та тіткою. Також ОСОБА_3 пояснила, що вона бажає проживати з бабусею, дідусем та тіткою.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила суду,що вона є подругою ОСОБА_5 та зустрічається з нею часто. Коли приходить до квартири де ОСОБА_5 проживає за адресою АДРЕСА_6 то батька ОСОБА_3 не бачила, також їй не відомо чи надає допомогу він своїй дитині. Вона знає,що ОСОБА_3 знаходиться повністю на утриманні тітки ОСОБА_5.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, пояснення свідків, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для відновлення порушеного права і припинення дій, які порушують таке право.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

Відповідно до ст. 55 Конституції права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 24 Конституції юрисдикція судів поширюється на всі правовід носини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 60 ЦПК України закріплює за кожною стороною обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається та які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участьу справі, виникає спір.

Принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений в ст. 11 ЦПК України, передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є батьком малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 17.12.2002 року.

Мати малолітньої - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_6, про що 29 липня 2014 року зроблено відповідний актовий запис №10696 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 від 29 липня 2014 року).

Як встановлено у ході судового розгляду, ОСОБА_3 мешкає разом із тіткою ОСОБА_5, бабусею ОСОБА_7 та дідусем ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2. Батько разом із дитиною не проживає.

Згідно повідолмення адміністрації дитячої поліклініки № 1, під наглядом якої перебуває дитина з січня 2012 року, батько під час хвороби за малолітньою не доглядає, В поліклініку не приводить, станом здоров я та розвитком не цікавиться.

Згідно з інформацією ХНВК „Гімназія - школа І ступеня" № 24, яку відвідує малолітня ОСОБА_3 з першого класу, батько за всі роки навчання дитини жодного разу не відвідував батьківські збори, не цікавився успіхами дочки у навчанні, не брав участь у позакласному та шкільному житті дитини.

Згідно інформації центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Фрунзенського району під час відвідування та оцінки потреб дитини спеціалістами було встановлено, що ОСОБА_4 за адресою проживання дитини не мешкає, відносини між ним та донькою дуже складні, малолітня не бажає із ним спілкуватися, оскільки він не приділяє їй уваги.

Як вбачається з висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, наданого Департаментом праці та соціальної політики Управління служб у справах дітей, ОСОБА_4 свідомо не займається вихованням дитини, байдуже ставиться до доньки, не піклується про фізичний та духовний розвиток, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Управління служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначений висновок був ухвалений без врахування пояснень відповідача ОСОБА_4, який надав письмові пояснення, що він заперечує проти позбавлення його батьківських прав, мотивуючи тим, що він має змогу забезпечувати свою доньку та приймати участь у її виховані, однак, родичі малолітньої чинять йому перешкоди у спілкуванні з донькою.

Посилання позивача та третьої особи на те, що відповідач зловживає спиртними напоями, що також є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає безпідставним та необґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до абз. 4 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

Суду зазначені медичні висновки не надані.

Окрім того, у ході судового розгляду надані суду квитанції про перерахунок грошових коштів відповідачем - Бала, що спростовує доводи позивача про те, що відповідач взагалі матеріально не допомагає своїй малолітній доньці.

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому дитина перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст.. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 164 СК України мати чи батько може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною у повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх доводів про те, що відповідач самоусунувся від виховання доньки.

Як встановлено з пояснень відповідача у судовому засіданні, він бажає брати участь у вихованні доньки, піклуватися про неї, займатися її вихованням.

При розгляді даного спору суд вважає, що позбавлення батька батьківських мір стосовно його неповнолітньої дитини є крайнім заходом, який повинен бути застосований судом у разі якщо ухилення від виконання батьківських обов'язків створює реальну загрозу для життя та здоров'я дитини та негативно впливає на процес її розвитку та виховання.

Хоча диспозиція ст.. 164 СК України, яка передбачає ухилення від виконання батьківських обов'язків як підставу для позбавлення батьківських прав не містить попереднього застосування до винового батька заходів попереднього досудового впливу, за думкою суду, невжиття таких заходів може бути підставою для відмови в задоволенні позову у разі розкаяння батька.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВС України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і допускається лише при наявності вини в діях батьків і належить до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав.

Посилання позивача на факти, які можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання дитини самі по собі не дають підстав для висновку щодо свідомого нехтування відповідачем своїх обов'язків.

Орган опіки та піклування, який надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, не довів та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів малолітньої ОСОБА_3 шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав.

З огляду на наведене суд, враховуючи характер поведінки відповідача та його ставлення до дитини, наявність певних перешкод у спілкуванні з дитиною, а також що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який не відповідає інтересам дитини, приходить до висновку щодо відсутності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму ВС України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" слідує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

З огляду на викладене, судом не встановлені обставини, передбачені ст. 164 Сімейного кодексу України, для задоволення позову.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявились безрезультатними.

Суд вважає, що профілактична робота з боку органів опіки та піклування, сам факт судового розгляду повинні мати позитивний вплив на відношення відповідача до своєї дитини.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, в іншій частині позовні вимоги також задоволенню не підлягають, оскільки є безпідставними.

На підставі вищезазначеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", Законом України „Про охорону дитинства", ст.ст. 150, 155, 164, 180, 244, 246 Сімейного кодексу України, ст. ст.10, 11, 88, 212-215, 217 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позовних вимогах Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, третя особа ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

СУДДЯ: