РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

23.09.2015 р. Франківський районний суд м.Львова в складі :головуючого

судді Гулієвої М.І.

При секретарі Каленчук М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про стягнення недорахованої заробітної плати та компенсацію моральної шкоди ,-

в с т а н о в и в

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення недорахованої заробітної плати та компенсацію моральної шкоди, посилаючись на те, що що вона працює у відповідача на посаді водія трамвая. 01.10.2012р. її було обрано заступником голови первинної профспілкової організації Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» Конфедерації вільних профспілок Львівщини, а також обрано до профспілкового комітету цієї організації. Однак,в порушення ч.6 ст. 252 КЗпП, ч. 6 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та п. 10.7 Колективної угоди ЛКП «Львівелектротранс» на 2014 - 2015р.р. якими членам виборних профспілкових органів, не звільненим від своїх виробничих чи службових обов'язків, надається на умовах, передбачених колективним договором, вільний від роботи час із збереженням середньої заробітної плати для участі в консультаціях і переговорах, виконання інших громадських обов'язків в інтересах трудового колективу, а також на час участі в роботі виборних профспілкових органів, але не менш як 2 години на тиждень,відповідачем у травні-червні 2015р. відмовлено їй у наданні вільного від роботи часу із збереженням середньої зарплати 2год.на тиждень кожної середи тижня.Просить стягнути недораховану зарплату за 16год.з розрахунку середнього заробітку 33,43грн. з врахуванням індексу інфляції в сумі 1472,81 грн.та 10000,00 грн.моральної шкоди,яка заподіяна неправомірними діями відповідача ,у зв»язку з порушенням трудового законодавства.

У судове засідання сторони не з»явились, представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали,представник відповідача у судове засідання повторно не з»явився, про причини неявки суд не повідомив,хоч належно увідомлений про час і місце слухання справи.За таких обставин суд вважає за можливе справу слухати у відсутності сторін,відповідно до ст.169,224 ЦПК України,з постановленням заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом.

Як вбачається з ч.1 ст.21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 97 КЗпП України передбачено,що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених ч.2 цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Судом встановлено, що позивач працює у ЛКП «Львівелектротранс» на посаді водія трамвая. 01.10.2012р. її було обрано заступником голови первинної профспілкової організації Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» Конфедерації вільних профспілок Львівщини, а також обрано до профспілкового комітету цієї організації.

03.09.2014 р. була прийнята конференцією трудового колективу Колективна угода ЛКП «Львівелектротранс» на 2014 - 2015 роки, яка підписана сторонами 08.09.2014р. Первинна профспілкова організація Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» Конфедерації вільних профспілок Львівщини є стороною у колективній угоді.

15.01.2015р. відповідно до ч.6 ст. 252 КЗпП, ч. 6 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та п. 10.7 Колективної угоди ЛКП «Львівелектротранс» на 2014 2015р. головою первинної профспілкової організації Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» Конфедерації вільних профспілок Львівщини був поданий лист до директора ЛКП «Львівелектротранс» ОСОБА_2 з особистою заявою позивача з проханням надати позивачу вільний від роботи час зі збереженням середнього заробітку в розмірі 2-х години на тиждень, а саме кожної середи тижня.

22.01.2015р. на імя голови первинної профспілкової організації Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» Конфедерації вільних профспілок Львівщини надійшов лист директора ЛКП «Львівелектротранс» ОСОБА_2, в якому він в порушення вимог ч.6 ст. 252 КЗпП, ч. 6 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та п. 10.7 Колективної угоди ЛКП «Львівелектротранс» на 2014 2015р. відмовив у наданні позивачу вільного від роботи часу зі збереженням середнього заробітку в розмірі 2-х години на тиждень, а саме кожної середи тижня, мотивуючи вкрай важким фінансовим становищем підприємства.

Відповідно до ч.6 ст. 252 КЗпП, ч. 6 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та п. 10.7 Колективної угоди ЛКП «Львівелектротранс» на 2014 - 2015р.р. членам виборних профспілкових органів, не звільненим від своїх виробничих чи службових обов'язків, надається на умовах, передбачених колективним договором, вільний від роботи час із збереженням середньої заробітної плати для участі в консультаціях і переговорах, виконання інших громадських обов'язків в інтересах трудового колективу, а також на час участі в роботі виборних профспілкових органів, але не менш як 2 години на тиждень.

У лютому 2014р. була прийнята Галузева Угода між Міністерством інфраструктури України та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2014 - 2015 роки (надалі «Угода»). Відповідно п. 3.1. «Угоди» сторони встановили мінімальні обов'язкові гарантії в оплаті та нормуванні праці, зокрема перелік та розмір доплат і надбавок до тарифних ставок і посадових окладів згідно з додатком 4 до цієї Угоди. В додатку 4 «Угоди» встановлено розмір доплати за інтенсивність праці до 12% тарифної ставки. Відповідно до листа ЦК профспілки працівників ЖКГ, МП, ПОН України № 01 - 61 від 31.03.2015р. зазначена доплата стосується тільки водіїв трамваїв і тролейбусів.

Відповідно до ст.ст.21, 22 Закону України "Про оплату праці" та п.12 Постанови пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», роботодавець не може в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Як вбачається із поданого позивачем розрахунку недоплаченої заробітної плати ЛКП «Львівелектротранс» заборговано позивачу 1472,48 грн. .Суд приймає наданий розрахунок до уваги, так як він нічим не спростований.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Однак,відповідач у судове засідання не з»явився без поважних причин та не надав суду жодних доказів у заперечення позову.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути недоплачену заробітну плату в сумі 1472,81 грн.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення в сумі 500,00 грн.,враховуючи наступне.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до ст.23 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, які особа перенесла у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї.

Оцінюючи відносини, що склалися між сторонами, суд вважає, що позивачу було заподіяно моральну шкоду діями відповідача внаслідок порушення його прав,що призвело до моральних страждань та необхідності звернення до суду для відновлення порушеного права та справедливості. При визначенні розміру відшкодування суд враховує характер та обсяг заподіяних моральних страждань, їх тривалість, можливість відновлення попереднього стану, ступінь вини та інші обставини справи, а також виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи викладене, в цій частині позовні вимоги слід задовольнити частково, в сумі 500 грн.

Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь держави 487,20 грн.

Керуючись ст.ст.10,11,60,169,197 ч.2, 208,209,212-215,218,224-226 ЦПК України,суд,- В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково .

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» в користь ОСОБА_1 наталії Володмирівни недоплачену заробітну плату в сумі 1472,81 грн. та 500,00 грн. моральної шкоди, а всього 1972,81 (одну тисячу дев"ятсот сімдесят дві )грн.81 коп.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» 487,20 грн. судового збору в дохід держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя М.І.Гулієва