Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1272/15-ц

номер провадження 2/695/725/15

26 травня 2015 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Таратіна В.О.

при секретарі Курченко В.М.

з участю представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції та процентів від простроченої суми, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики в сумі 10500 грн., з урахуванням індексу інфляції та процентів від простроченої суми, моральної шкоди в сумі 1500 грн.

Позов мотивований тим, що позивач позичив кошти відповідачці згідно усного договору позики. На підтвердження цього факту ОСОБА_3 видала розписку на суму 10500 грн., але до цього часу кошти не повернула.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України відповідач зобов'язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, що становить 10 500 + 3%- 10 500 = 315 грн.

З урахуванням зазначеної норми сума боргу ОСОБА_3 перед позивачем з урахуванням індексів інфляції станом на 30.05.2014р. становить 10 500 грн. х (103,8 х 100,1 х 100,4 х 100,8 х 102,4 х 101,9 х 101,9 х 100,3 х 103,1 х 105,3 х 110,8 х 109,6 ) індекси інфляції за період з травня 2014 року по травень 2015 року = 14 180 грн.

В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що дійсно в лютому місяці 2013 р. позичала у позивача кошти, але в сумі 25000 грн., які зобов'язувалась повернути протягом трьох років, починаючи з березня 2013 р., про що написала розписку позивачу від 22.02.2013 р. Ні про ніякі проценти мови тоді не велось.

На виконання боргових зобов'язань повернула кошти в сумі 25000 грн. позивачу 30.05.2014 р., але позивач відмовився видати розписку про повернення вказаних кошті та примусив її написати розписку про те, що вона сплатить йому в подальшому проценти за користування вказаними коштами в розмірі 10500 грн.

Лише після написання нею такої розписки ОСОБА_2 написав їй розписку у відповідь про дійсне отримання ним боргу в сумі 25000 грн.

Представник відповідачки підтримав свого довірителя.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків:

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Крім того відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачкою надано суду розписку від 22.02.2013 р. про отримання позики від ОСОБА_2 в сумі 25000 грн., які вона зобов'язувалась повернути протягом трьох років, без визначення будь яких процентних зобов'язань.

Відповідачем не подано суду жодного доказу отримання відповідачкою будь яких коштів як позики.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 цієї статті позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.3 цієї статті позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Позивачкою надано розписку від 30.05.2014 р. про повернення позикодавцю ОСОБА_4 всієї позики в сумі 25000 грн.

Отже судом встановлено належне виконання відповідачкою умов договору позики між нею та позивачем, що виключає цивільно-правову відповідальність в порядку ст.ст.625, 1050 ЦК України.

Також суд не вбачає правових підстав стягнення з відповідачки процентів, оскільки таки умови не були предметом договірних зобов'язань при отриманні позики.

У зв'язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору за інвалідністю, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 212-215, 218 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позову - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя В. О. Таратін