АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1711/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2996/15Головуючий у 1-й інстанції Сидоренко Ю. В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Гальонкіна С.А., Лобова О.А.

При секретарі: Фадейкіній Н.Б.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

На рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 серпня 2015 року

В справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання незавершеного будівництвом будинку спільним майном подружжя та поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, зазначав, що з червня 2004 року проживав з відповідачкою однією сім»єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет.

29 грудня 2005 року між сторонами офіційно був зареєстрований шлюб, який офіційно був розірваний рішенням суду від 18 березня 2014 року.

Під час спільного проживання 26 грудня 2005 року за спільні кошти було придбано будинок в АДРЕСА_1. Однак правовстановлюючі документи були оформлені на ім'я відповідачки, зокрема, 1/3 частина будинку була придбана за договором купівлі - продажу, а 2/3 за договором дарування.

В процесі спільного проживання була проведена істотна реконструкція даного будинку, збільшено загальну та житлову площу, проведено добудову до будинку, споруджено нові господарські приміщення, внаслідок чого його вартість істотно збільшилася.

Прохав: встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 05.06.2004 року по 29 грудня 2005 року.

Визнати будинок з прибудинковими спорудами в АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснити розподіл будинку та прибудинкової території та визнати за ними право власності по ? частині.

( а. с. 1-6 т. 1)

В ході судового розгляду справи уточнив свої позовні вимоги прохаючи визнати незавершений будівництвом будинок об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та здійснивши його розподіл, визнавши право власності по ? частині за кожним.

Здійснити розподіл як спільного майна подружжя у рівних частинах будівельних матеріалів, що були використані при ремонті, реконструкції та будівництві будинку з прибудинковими спорудами, визнавши право власності по ? частині за кожним із них.

( т. 1 а. с. 122, т.2 а. с. 64)

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 серпня 2015 року позовні вимоги задоволені частково.

Визнано незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Виділено у власність ОСОБА_3 37/100 незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3654.00 грн. (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривні 00 коп.) у відшкодування судових витрат на сплату судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 прохала рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та відмови в задоволенні позову.

Вказувала, що місцевий суд не врахував вимоги ст. 331 ЦК України, роз'яснення викладені в п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 « Про практику застосування судами ст.. 376 ЦК України» , в якому зазначено, що визнання права власності на незавершений об'єкт самочинного будівництва не допускається. Сторони можуть вважатися лише власниками будівельних матеріалів.

Не вірно місцевий суд визнав постанову Верховного Суду України у справі № 6-37цс13 як обов'язкову до застосування.

Не вірно суд застосував вимоги ст. 376 ЦК України, щодо спірного об'єкта як самочинного будівництва, та не врахував вимоги законодавчих актів з містобудівної діяльності.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2011 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом , що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.12.2005 року.

До шлюбу, 25.12.2005 року відповідачка ОСОБА_2 стала власником житлового будинку в АДРЕСА_1.

Тобто, на час укладення шлюбу спірний житловий будинок був особистою приватною власністю ОСОБА_2 В зазначеній частині висновки місцевого суду не оспорені , а позивачу відмовлено у встановленні факту проживання однією сім»єю в період до 29.12.2005 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за рішенням суду.

Отже, суд може визнати майно дружини (чоловіка) об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо воно за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат другого з подружжя, але при цьому майно, що належало одному із подружжя в порядку ст. 57 СК України не перетворюється у спільну сумісну власність. Спільна сумісна власність виникає лише в порядку, визначеному ст. 62 СК України, тобто право спільної сумісної власності виникає на частку майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов, передбачених цим законом.

З матеріалів справи вбачається, що в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі здійснено реконструкція спірного житлового будинку внаслідок чого істотно збільшилася як житлова так і загальна площа будинку з 63, 7 до 200, 1 кв. м., проведено добудови господарських приміщень .

Встановивши зазначений факт, місцевий суд вірно визнав даний спірний будинок об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З матеріалів справи також вбачається, що дійсно проведені реконструкції в будинку були здійснені всупереч вимог Законодавчих актів з питань містобудування, однак на час розгляду справи місцевим судом, усі необхідні дозвільні документи було отримано.

Таким чином підстави для визнання даного будинку, самовільним будівництвом відсутні.

Після отримання дозвільних документів на початок здійснення будівельних робіт порушені чи оспорювані права громадян підлягають захисту.

Доводи апеляційної скарги про те, що даний об'єкт є самочинним будівництвом висновків місцевого суду не спростував.

Відповідно до положень абзацу 2 ч. 3 ст. 331 ЦК України у разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершенного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершенного будівництва.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 20 червня 2012 року Справа № 6-56цс12 недобудований подружжям будинок може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як зазначено в правовій позиції в даній справі : Доводи відповідачів, викладені в заяві про перегляд судового рішення, щодо порушення судами при розгляді справи вимог статті 331 ЦК України, яка визначає підстави та порядок набуття права власності на новостворені об'єкти незавершеного будівництва, не можна визнати обґрунтованими, оскільки у справі, що розглядається, судом не ухвалювалось рішення про визнання права власності на незавершений будівництвом будинок, а лише визнано, що цей будинок є об'єктом спільної сумісноі власності подружжя на підставі статті 60 СК України.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України в справі № 6-37цс 13.

Виділяючи у власність ОСОБА_3 37/100 незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1, місцевий суд не врахував що виділення особі у власність певної частки, є підставою для реєстрації права власності та можливе лише після здачі будинку в експлуатацію.

На час вирішення спору реконструйований будинок в експлуатацію не зданий.

Позивач має право лише на визначення розміру частки в об'єкті незавершеного будівництва, а не визнання права власності.

В зазначеній частині рішення місцевого суду підлягає зміні, зазначенню замість «виділення у власність» « визначити частку».

В іншій частині доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

Керуючись ст. 303, 307, п. 4, ч. 1. ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 серпня 2015 року змінити.

В резолютивній частини рішення суду зазначити замість слів «виділити у власність» - « визначити частку».

В іншій частині рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти діб до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя (підпис) П.С. Абрамов

Судді (підписи) С.А. Гальонкін

О.А. Лобов

З оригнілом згідно: