Справа № 202/1577/15-ц
Провадження № 4-с/0202/16/2015
УХВАЛА

Іменем України

18 вересня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

при секретарі: Чумак В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» на дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції,

В С Т А Н О В И В:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» зі скаргою на дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, в якій просив суд визнати рішення державного виконавця щодо винесення постанов про відмову у відкритті виконавчого провадження неправомірними та скасувати постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 09.10.2014 року та від 12.12.2014 року щодо виконання виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 29 травня 2008 року в сумі 660 439,9 грн. та судових витрат по справі в сумі 1 920 грн.

В обґрунтування поданої скарги представник Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» зазначив, що підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження є пропуск строку на повторне предявлення виконавчого документа для виконання. Однак, дані дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» вважає неправомірними, посилаючись на положення пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження». Зазначають, що строк предявлення до виконання виконавчого документа не сплив, перебіг строку розпочався у звязку з його поновленням 16.11.2011 року, тому виконавчий документ підлягає предявленню впродовж трьох років.

В судові засідання представник Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» не зявлявся, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив суд розглядати скаргу без його участі, всі викладені вимоги та обставини в скарзі підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити скаргу.

Державний виконавець Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції не зявлявся в судові засідання, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив суд розглядати справу без його участі. Також подав письмові заперечення, відповідно до яких зазначав, що постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження винесена відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Згідно відмітки у виконавчому документі даний виконавчий лист був повернений стягувачу 15.11.2011 року на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме після набрання чинності нової редакції Закону України «Про виконавче провадження».

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу порушено їх права чи свободи.

Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 26.11.2010 року були видані виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 29 травня 2008 року в сумі 660 439,9 грн. та судових витрат по справі в сумі 1 920 грн., які ПАТ «Укрсиббанк» направили до Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Постановами державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління від 09.10.2014 року та від 11.12.2014 року на підставі ст.ст. 22, 24, п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» було відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих листів № 2-192/2010, виданих Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 26.11.2010 року про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором.

На час видачі виконавчих листів № 2-192/2010 порядок їх пред'явлення до примусового виконання було встановлено відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на той час.

Згідно ч. 1 ст. 21 вказаного Закону виконавчі листи можуть бути пред'явленні до виконання в строк протягом трьох років, який встановлюється для виконання рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

У зв'язку зі змінами, внесеними до Закону України «Про виконавче провадження», строки пред'явлення виконавчого документу до виконання змінилися, та відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», в редакції, яка діє з 09 березня 2011 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі. Згідно ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документу стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документу до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Оскільки 15.11.2011 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчих документів стягувачеві, то саме з цього дня у Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» виникло право повторного пред'явлення виконавчого документу до виконання та, враховуючи вимоги п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», в редакції яка діє з 09 березня 2011 року та ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких повернення виконавчого документу стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону, тобто Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» не втратило право пред'явити виконавчий документ до виконання в межах трирічного строку, а саме з 15.11.2011 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Зважаючи, що представник Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» звернувся до державної виконавчої служби у спосіб та у строк, встановлений законом, дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції щодо винесення постанови від 09.10.2014 року та від 11.12.2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-192/2010 року, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 26.11.2010 року про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором є неправомірними.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що державним виконавцем винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа №2-192/2010 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 29 травня 2008 року в сумі 660 439, 9 грн. та судових витрат по справі в сумі 1 920 грн., суду не надано, отже скарга в цій частині не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись 383-387 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» на дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 09.10.2014 року та від 11.12.2014 року неправомірними.

Скасувати постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 09.10.2014 року та від 11.12.2014 року, винесені державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції та зобовязати відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відкрити виконавчі провадження щодо виконання виконавчих листів № 2-192/2010 року, виданих Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 26.11.2010 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3.

В іншій частині скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подано до апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя: Г.В. Бєсєда