Ухвала

іменем україни

12 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Фін Стандарт», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про визнання договорів недійсним та стягнення коштів, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», яке діє через представника ГерасименкаРомана Ігоровича, на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 07 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 вересня 2014 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Фін Стандарт» (далі - ТОВ «Укр Фін Стандарт») був укладений договір № 002926 про надання безвідсоткової позики на умовах діяльності системи «Укр Фін Стандарт». На виконання умов договору № 002926 та додатку № 2 до цього договору, з метою забезпечення свого обов'язку щодо повернення позики, 10 вересня 2014 року ОСОБА_4 уклала з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО») договір добровільного страхування від нещасного випадку № 1-0101 на суму позики, яку вона мала отримати за договором № 002926, сплативши при цьому страховий платіж у розмірі 600 грн. Згідно з умовами договору № 002926 позивач після оплати вступного платежу у розмірі 1 650 грн повинна була отримати безвідсоткову позику у розмірі 30 тис. грн, після цього щомісячно на протязі 180 місяців сплачувати 256,67 грн (платіж до грошового фонду - 166,67 грн та платіж за юридичний супровід - 90 грн). Добросовісно виконуючи свої зобов'язання, позивач сплатила вступний платіж у розмірі 1 650 грн, однак так і не отримала позики у розмірі 30 тис. грн. Разом з тим, ТОВ «Укр Фін Стандарт» не надає позик, а формує групу замовників, які за рахунок власних внесків формують грошовий фонд замовників. Кожного останнього четверга місяця проводиться захід з розподілу грошового фонду замовників. При цьому право учасника системи «Укр Фін Стандарт» на отримання позики надається не всім учасникам системи, а лише кільком (чи одному), які мають найбільшу кількість сплачених загальних платежів. Отже, розподіл фонду групи замовників проходить по пірамідальній схемі, що є порушенням вимог п. 7 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила позов задовольнити.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 07 липня 2015 року, позов задоволено частково. Визнано недійсним договір про надання послуг № 002926 (з додатками) від 01 вересня 2014 року, укладений між ТОВ «Укр Фін Стандарт» та ОСОБА_4 Стягнуто з ТОВ «Укр Фін Стандарт» на користь ОСОБА_4 1 650 грн вступного платежу. Визнано недійсним договір добровільного страхування від нещасного випадку № 1-01 від 10 вересня 2014 року укладений між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_4 Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_4 600 грн. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представник ПрАТ «СК «ВУСО», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині вимог до страхової компанії.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а вказані судові рішення залишити без змін.

Судами встановлено, що 01 вересня 2014 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Укр Фін Стандарт» був укладений договір № 002926, відповідно до умов якого замовник - ОСОБА_4, взяла на себе зобов'язання здійснювати щомісячні платежі та отримала право на отримання безготівкової позики у розмірі 30 тис. грн, а виконавець - ТОВ «Укр Фін Стандарт», взяв на себе зобов'язання надати послуги учасникам системи «Укр Фін Стандарт», акумулювати кошти від замовників, здійснити надання безвідсоткової позики на користь замовників за рахунок грошового фонду замовників.

Для виконання вимог спірного договору позивач 01 вересня 2014 року здійснила оплату вступного внеску у розмірі 1 650 грн, що підтверджується відповідною квитанцією.

Згідно з додатком № 1 до договору № 002926 від 01 вересня 2014 року, позивач, як замовник системи послуг, отримала право на безвідсоткову позику у розмірі 30 тис. грн, яку відповідно до п. 2.4.5. ст. 2 цього договору відповідач мав перерахувати на наданий розрахунковий рахунок протягом п'яти календарних днів після виконання позивачем ряду умов, зокрема надання та підписання усіх необхідних документів, у тому числі вчасної сплати запропонованих внесків, підписання додатку № 2 до договору та інше.

На виконання п. 2.1.6. ст. 2 договору № 002926, з метою забезпечення свого обов'язку щодо повернення позики 10 вересня 2014 року ОСОБА_4 уклала з ПрАТ «СК «ВУСО» договір добровільного страхування від нещасного випадку № 1326277 на суму позики, яку вона мала отримати за договором № 002926.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що правовідносини, які склалися між сторонами мають ознаки тих, що регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», за положеннями якого нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Щодо договору страхування, то суди виходили із того, що недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено ЦК України.

Так, за змістом ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги про те, що укладений з позивачем договір страхування не є способом забезпечення основного зобов'язання, а становить окремий цивільно-правовий договір, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно з п. 2.1.6. договору № 002926 ОСОБА_4 зобов'язувалась укласти договори особистого страхування життя, здоров'я, працездатності та майнового страхування об'єкта застави зі страховою компанією на умовах, визначених у додатку № 2 до даного договору.

Як вбачається з п. 5.2.1. додатку № 2 до договору № 002926 для отримання безвідсоткової позики позивач повинна була провести обов'язкове особисте страхування життя, здоров'я, працездатності.

Про те, що спірний договір страхування не є окремим цивільно-правовим договором, а є іншим видом забезпечення виконання зобов'язання, вказує також п. 2.1. цього ж договору, відповідно до якого саме ТОВ «Укр Фін Стандарт» є вигодонабувачем за цим договором.

Крім того, згідно з п. 10.2 договору добровільного страхування від нещасного випадку від 10 вересня 2014 року страховик у 3-х денний термін з дня подачі заяви на здійснення страхової виплати направляє письмовий запит у ТОВ «Укр Фін Стандарт» про заборгованість страхувальника за договором на придбання послуг щодо придбання товару, що свідчить про пов'язаність обох відповідачів при покладенні на ОСОБА_4 обов'язку укласти ці договори саме на умовах ТОВ «Укр Фін Стандарт», необхідних для отримання безвідсоткової позики.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що позивач уклала договір добровільного страхування від нещасного випадку виключно на виконання п. 2.1.6. договору № 002926, укладеного нею з ТОВ «Укр Фін Стандарт», з метою забезпечення свого обов'язку щодо повернення позики, а недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення.

Встановлено, що місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи і дійшов вірного висновку про задоволення позову частково. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Наведені у касаційній скарзі доводи ґрунтуються на припущеннях та висновків судів не спростовують.

Таким чином, судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому їх слід залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», яке діє через представника Герасименка Романа Ігоровича, відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 07 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.О. Леванчук

Л.М.Мазур

Т.О.Писана