УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриваБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Рівненської області від 24 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору від 2 жовтня 2006 року ОСОБА_3 отримав від банку кредит у розмірі 2 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% ні рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку із порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30 вересня 2014 року має заборгованість у розмірі 17 886 грн 39 коп.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 лютого 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 16 558 грн 47 коп. Вирішено питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 24 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 4 895 грн 51 коп. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов виходив із того, що позичальник не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого утворилась кредитна заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про стягнення з відповідача відсотки за користування кредитом у розмірі 4 895 грн 51 коп., виходив із того, що відповідач не заперечував про стягнення з нього вказаної суми; у решті вимог апеляційний суд відмовив з тих підстав, що банк не надав доказів на підтвердження своїх доводів, не надав належно оформленого розрахунку боргу, встановити правильність нарахування відсотків та інших платежів неможливо, зазначене є підставою для відмови у позові про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Судом установлено, що 2 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір, у відповідності до умов якого останній від банку отримав кредит у розмірі 2 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Указана угода являє собою Заяву, яка була підписана відповідачем, та Умовами і правилами надання банківських послуг (а.с. 10, 11-16).

ОСОБА_3 погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, факт отримання кредиту та використання кредитної картки ним не оспорюється.

Рішенням Рівненснського міського суду від 21 листопада 2011 року було стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за вищевказаним кредитним договором в сумі 13 584 грн 50 коп.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-1206цс15 від 23 вересня 2015 року.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» указувало на те, що спірні правовідносини виникли з приводу невиконання відповідачем умов кредитного договору і, як наслідок, утворення заборгованості в сумі 17 886 грн 39 коп.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки; попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Зазначаючи про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження заборгованості, суди не врахували того, що розмір платежів у зв'язку з отриманням кредиту та його погашенням визначено договором, а тому позивач мав довести розмір та час отримання коштів за кредитом, а позичальник виконання покладених на нього договором обов'язків щодо дотримання строків повернення, сплати процентів за користування ними.

Всупереч вимогам ст. ст. 10, 57, 60, 137, 212, 213 ЦПК України апеляційний суд з приводу існування вказаних обставин ніяких висновків не зробив, не врахував, що сама по собі відсутність розрахунку, допущені в ньому неточності чи його помилковість не може бути підставою для відмови у позові про стягнення заборгованості.

Апеляційним судом, у порушення вимог ст. 304 ЦПК України, не виконані покладені на нього процесуальним законом обов'язки, висновок про відмову у позові про стягнення боргу та стягнення боргу тільки у розмірі, визнаним відповідачем, за мотивів не надання банком точного розрахунку розміру боргу, є безпідставним.

Так, судом апеляційної інстанції не з'ясовано: судовим рішенням було стягнуто всю кредитну заборгованість чи за певний період, та не перевірено чи виконане вказане судове рішення у повному обсязі. З'ясування вказаних обставин має важливе значення, оскільки невиконання кредитного зобов'язання у повному обсязі, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, у тому числі процентів за договором, передбачених умовами договору та ЦК України.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов також до передчасного висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом у розмірі 4 895 грн 51 коп. лише на підставі п. 4 ст. 174 ЦПК України (визнання відповідачем позову) без дослідження інших доказів по справі, що є порушенням вимог законності та обґрунтованості судового рішення, оскільки судом не було перевірено правильність нарахування зазначених відсотків.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст. 338 ЦПК України, його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 24 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді:А.О. Леванчук
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана
Г.В. Юровська