Справа № 462/4178/13 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/344/15 Доповідач в 2-й інстанції:Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_2, представника позивача - Кусого А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 лютого 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 лютого 2014 року позовні вимоги ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_5., ОСОБА_6. про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5., ОСОБА_6. на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» - 20675,42 (двадцять тисяч шістсот сімдесят п'ять доларів США сорок два центи) - заборгованості за кредитом, 5747,64 (п'ять тисяч сімсот сорок сім доларів США шістдесят чотири центи) - заборгованості за відсотками за користування кредитом, а всього 26423,06 (двадцять шість тисяч чотириста двадцять три долари США шість центів), що еквівалентно 211199,52 (двісті одинадцять тисяч сто дев'яносто дев'ять гривень 52 копійки) та 165258,63 (сто шістдесят п'ять тисяч двісті п'ятдесят вісім гривень 63 копійки) - пені за прострочення зобов'язань за кредитним договором №CL-601/10/2008 від 24 березня 2008 року.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5., ОСОБА_6. на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» - 3441,00 (три тисячі чотириста сорок одну гривню) - сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржили відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6

В обґрунтування апеляційної скарги посилаються на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та незаконним.

Вважають, що суд не в повній мірі з'ясував всі обставини справи, а саме, судом не проведено детальний аналіз розрахунку, наданого банком, зокрема, розмір нарахованих відсотків. Вважають також, що позивачем невірно нараховано пеню, відповідно така має бути зменшена судом. При ухваленні рішення не враховано майновий та матеріальний стан відповідачів та не застосовано вимоги ч.3 ст.551 ЦК України про зменшення розміру неустойки (пені). Сума пені є неймовірно високою, практично така ж сама як і сума заборгованості по кредитному договору та процентам. А у відповідачів на утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей та батьки-пенсіонери. Відповідач ОСОБА_5 не працює, займається доглядом та вихованням дітей, відповідач ОСОБА_6 також є безробітним, немає жодної офіційної роботи.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що при вирішенні спорів, пов»язаних із кредитними правовідносинами суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред»явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання, згідно із умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Позивачем не дотримано цього порядку, вимоги до поручителя він не заявив, натомість звернувся до суду з пропущенням 6-місячного строку.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного бов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У зв'язку з цим, вважають, що позивач протягом шести місяців від дня настання права на повернення кредиту достроково не пред'явив позову до поручителя, тому у відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється.

Просять заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 лютого 2014 року скасувати.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_7 в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі, представника позивача Кусого А.В., в заперечення мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення такої, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався лише частково.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. .ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Встановлено, що 24 березня 2008 року ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого був ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого, в свою чергу, є ТзОВ «ОТП Факторинг Україна», відповідачу ОСОБА_5, згідно укладеного кредитного договору №CL-601/10/2008 від 24 березня 2008 року надано кредит у розмірі 22 992,00 долари США, з фіксованою процентною ставкою 11,49% річних, з кінцевим терміном повернення не пізніше 24 березня 2015 року.

Відповідно до п.1.11.1. частини № 2 кредитного договору № CL-601/10/2008 від 24 березня 2008 року в строки, передбачені кредитним договором, позичальник зобов'язаний здійснювати повернення суми кредиту та сплачувати відсотки - у валюті, що відповідає валюті кредиту.

У встановлені договором строки, відповідач ОСОБА_5 не виконувала умови кредитного договору №CL-601/10/2008 від 24 березня 2008 року щодо повернення заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого в останньої утворилася заборгованість в розмірі 20 675,42 долари США.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

Відповідно до п.3.1.1. кредитного договору № CL-601/10/2008 від 24 березня 2008 року за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки.

Також встановлено, що станом на 24 липня 2012 року, внаслідок порушення відповідачем зазначених умов договору та закону заборгованість за кредитним договором № CL-601/10/2008 від 24 березня 2008 року становить: 20675,42 долари США - заборгованість за кредитом, 5747,64 долари США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, а всього 26423,06 долари США, що еквівалентно 211199,52 грн. та 165258,63 грн. - пені за прострочення зобов'язань, що стверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №CL-601/10/2008 від 24 березня 2008 року. /а.с. 20/

На забезпечення виконання кредитного договору № CL-601/10/2008 від 24 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_6 24 березня 2008 року було укладено договір поруки № SR-601/10/2008, відповідно до якого поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає право кредитора звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя чи до обох одочасно.

Згідно ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_5., як боржника за кредитним договором, у користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором від 24 березня 2008 року у розмірі 20 675,42 доларів США, 5747,64 (п'ять тисяч сімсот сорок сім доларів США шістдесят чотири центи) - заборгованості за відсотками за користування кредитом, а всього 26423,06 (двадцять шість тисяч чотириста двадцять три долари США шість центів), що еквівалентно 211199,52 (двісті одинадцять тисяч сто дев'яносто дев'ять гривень 52 копійки) та 165258,63 (сто шістдесят п'ять тисяч двісті п'ятдесят вісім гривень 63 копійки) - пені за прострочення зобов'язань за кредитним договором №CL-601/10/2008 від 24 березня 2008 року.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що заборгованість за кредитним договором № CL-601/10/2008 від 24 березня 2008 року, слід стягувати також і з відповідача ОСОБА_6., як з поручителя, оскільки суд прийшов до таких без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для справи; обставини, які суд вважав встановленими - недоведені, висновки ж суду обставинам справи не відповідають що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Умови договору поруки (пункти 4.1 та 4.2) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч.1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Як вбачається з кредитного договору, строк виконання основного зобов»язання є 24 березня 2015 року. Остання проплата за кредитним договором відбулась 09 квітня 2010 року (а.с.136). Протягом більш як 1 року банк до поручителя з будь-якими вимогами не звертався. Вимога до поручителя про погашення заборгованості і про зміну умов договору, зокрема про дострокове його погашення протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги, була направлена поручителю лише 01.07.2011 року (а.с.24) і отримана ним 25.07.2011 року (а.с.26). За таких обставин, у банку виникло право пред»явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов»язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 10 травня 2010 року, протягом наступних шести місяців.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Такі висновки містяться в Постанові Верховного Суду України № 6 - 6цс 14 від 17 вересня 2014 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, оскільки судом першої інстанції не виконано всі вимоги цивільного судочинства, неповно з»ясовано обставини справи, на які сторони посилаються як на підстави своїх вимог та заперечень. Висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, лише частково відповідають обставинам справи, що полягає у помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову, а саме про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника - відповідачки ОСОБА_5. та про відмову в задоволенні позову, зокрема щодо стягнення боргу за кредитним договором з поручителя - ОСОБА_6.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1,3, 313, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 лютого 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - 20675,42 (двадцять тисяч шістсот сімдесят п'ять доларів США сорок два центи) - заборгованості за кредитом, 5747,64 (п'ять тисяч сімсот сорок сім доларів США шістдесят чотири центи) - заборгованості за відсотками за користування кредитом, а всього 26423,06 (двадцять шість тисяч чотириста двадцять три долари США шість центів), що еквівалентно 211199,52 (двісті одинадцять тисяч сто дев'яносто дев'ять гривень 52 копійки) та 165258,63 (сто шістдесят п'ять тисяч двісті п'ятдесят вісім гривень 63 копійки) - пені за прострочення зобов'язань за кредитним договором № CL-601/10/2008 від 24 березня 2008 року.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - 3441,00 грн. (три тисячі чотириста сорок одна грн. 00 коп.) - сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.