Справа № 372/5221/15-ц
Провадження 2-2099/15
ухвала

23 грудня 2015 року Суддя Обухівського районного суду Київської області Потабенко Л.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про виселення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

При вирішенні питання про відкриття провадження в даній цивільній справі, з»ясована невідповідність форми і змісту позову певним вимогам ст.ст. 119,120 ЦПК України. Згідно зі ст.ст. 119,120 ЦПК України, поряд з іншим, позивач повинен викласти обставини якими він обґрунтовує позовні вимоги, зазначити докази на підтвердження викладених обставин.

Як вбачається зі змісту позову позивач просить виселети відповідача та інших осіб не вказуючи яких та не надаючи їм копію позову з додатками для вручення оскільки відповідно до ст.119 ЦПК України, саме на позивача покладається обов»язок вказати ім»я відповідача та місце його проживання, також відповідно до ч.1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст.109 ЖК України, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина 3 ст. 109 ЖК України, регулює порядок виселення громадян. Відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК України, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, ч.2 ст.109 ЖК України, встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, а тому позивач повинен зазначити яке інше постійне житло він надає відповідачам.

За таких обставин коли позивач подаючи позовну заяву не дотримався вимог передбачених ст. 119 ЦПК України, тому його позов повинен бути залишений без руху, на підставі ст.121ч.1 ЦПК України, а позивачу наданий строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.119-122 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про виселення, залишити без руху та зобов»язати позивача усунути вищевказані недоліки протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали, інакше позовна заява вважатиметься неподаною.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя