Провадження № 2/263/336/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2015 року Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Домановій І.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Маріупольська міська Рада, Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, просила суд: встановити відносно неї факт батьківства ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця п.Розівка Куйбишевського району Запорізької області, громадянина України, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2; зобов'язати Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області внести зміни до актового запису №254 від 28.06.1993 року про її народження, зазначивши батьком ОСОБА_3 та видати нове свідоцтво про народження. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з квітня 1991 року її мати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у цивільному шлюбі, проживали разом у будинку АДРЕСА_1, вели спільне господарство. Під час цивільного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася вона, про що відділом ЗАГС Приморського райвиконкому м.Маріуполя в книзі реєстрації актів про народження 28.07.1993 року зроблено запис за №254, в якому запис про батька проведена за прізвищем матері (ОСОБА_4), ім'я, по батькові батька (ОСОБА_3) дитини записані за її вказівкою, що збігаються з ім'ям по батькові її батька ОСОБА_3 Після її народження батько забрав з пологового будинку її та матір привід їх знов за вказаною адресою, де вони проживали однією сім'єю. На кінці 1993 року мати разом з нею виїхала проживати до своїх батьків в Сумську область, куди неодноразово приїздив батько. У 1995 році мати обміняла свій указаний дім на квартири АДРЕСА_2, куди вона з матір'ю переїхала проживати. Проживаючи від них окремо ОСОБА_3 постійно відвідував їх, дарував їй подарки, допомагав матері матеріально ростити та виховувати її. З 2000 року по 2010 рік її батько не проживав в м.Маріуполі, виїхав до м.Дніпропетровськ, при цьому він її не забував присилав відкритки та грошові кошти. Після 2010 року батько повернувся в м.Маріуполь, хоча з ними не проживав, але приходив до неї у гості. Крім батька вона весь час спілкується з його родичами, які завжди приймали її як доньку батька. ІНФОРМАЦІЯ_2 її батько помер, вона була присутня на його похоронах. 24.07.2014 року вона звернулася із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини батька, в заяві зазначила, що іншим спадкоємцем є її звідна сестра по лінії батька - ОСОБА_2, з якою вона до смерті батька підтримувала родинні відносини. При прийнятті спадщини було з'ясовано, що в свідоцтві про її народження фактично ОСОБА_3 не зазначений її батьком, в юридичному сенсі, хоча весь час вона знає, що саме ОСОБА_3 є її батьком. Останній за життя вважав її своєю рідною донькою, але не встиг належним чином оформити своє батьківство. Встановлення батьківства для неї має юридичне значення, оскільки є необхідність в отриманні та оформлені спадщини.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні за обставинами наведеними у позовній заяві, та дослідженими судом доказами.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2, належним чином повідомлена про час, місце розгляду справи, не з'явилася, надала суду заяву в якій позов не визнала оскільки вважає себе єдиним спадкоємцем спадщини померлого батька ОСОБА_3 та єдиної його законною донькою.

ОСОБА_8 представник відповідача в судовому засідання позов ОСОБА_1 не визнав, заперечував проти його задоволення, оскільки позивач та її представник під час розгляду справи не довів належними доказами факт батьківства, а саме проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до народження дитини, або спільного виховання чи утримання ними дитини, та не надав переконливих доказів, що з достовірністю підтверджують визнання ОСОБА_3 свого батьківства відносно ОСОБА_1

Представник третьої особи Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та вирішення спірних відносин на розсуд суду, одночасно суд повідомив, що відомості про батька в актовому записі про народження ОСОБА_1 №254 від 28.06.1993 року внесені за вказівкою матері.

Представник третьої особи Маріупольської міської Ради в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив прийняти по справі рішення у відповідності до норм діючого законодавства.

Свідки позивача в судовому засіданні зазначили наступне.

Свідок ОСОБА_4, суду пояснила, що 21.04.1991 року вона познайомилась з ОСОБА_3, з жовтня 1991 року стали разом проживати, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу в будинку АДРЕСА_1, при цьому спілкувалися з його та її родичами. Під час цивільного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_7 у них народилася донька ОСОБА_1, відомості про батька дитини були записані з її слів, при цьому ім'я, по батькові батька (ОСОБА_3) були нею вказані, як у ОСОБА_3 У вересні доньку похрестили, а в листопаді 1993 року вона з ОСОБА_3 та донькою поїхала до батьків у Сумську область. ОСОБА_3 повернувся до м.Маріуполя, а вона продовжила проживати у батьків. У 1994 році їх відвідував ОСОБА_3, у 1995 році вона сама приїздила в м.Маріуполь розміняла свій дім на квартиру. Після смерті батьків у 2000 році вона приїхала в Маріуполь, де проживає з донькою до теперішнього часу. В подальшому ОСОБА_3 перебував у м.Дніпропетровську, але ніколи не забував доньку, від нього приходили відкритки, передавались подарунки. Після повернення із м.Дніпропетровська ОСОБА_3 проживав окремо, але спілкувався з донькою, так як весь час вважав себе її батьком. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. До теперішнього часу вона з донькою спілкується з родичами ОСОБА_3, які вважають ОСОБА_1 донькою ОСОБА_3

Cвідок ОСОБА_10 суду пояснила, що ОСОБА_3 її двоюрідний брат, з ним була знайома з дитинства, знає що у нього від першого шлюбу є донька ОСОБА_2, потім він проживав з ОСОБА_4, про яку добре відкликався, у них народилася ОСОБА_1, яку ОСОБА_3 вважав своєю донькою. За життя ОСОБА_3 говорив, що він не хоче образити ні кого із дочок: ОСОБА_2 та ОСОБА_1, тому вважав, що його квартиру повинні успадкувати обидві доньки. Мати ОСОБА_3 завжди вважала ОСОБА_1 онукою, а сестри - племінницею. На похоронах ОСОБА_3 обидві його доньки спілкувались між собою, визнали себе сестрами.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що ОСОБА_3 його двоюрідний брат, знає що останній з 1991 року по 1993 рік проживав у шлюбі без його реєстрації з ОСОБА_4 по АДРЕСА_1, у них народилася донька ОСОБА_1, батьком якої ОСОБА_3 завжди вважав себе. ОСОБА_1 він побачив, коли їй було п'ять місяців. Разом з ОСОБА_3 їздив до школи, коли ОСОБА_1 пішла до першого класу. Мати ОСОБА_3 двох його доньок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вважала своїми внучками, завжди із села їм передавала подарунки, продукти харчування. За життя ОСОБА_3 вважав, що його квартиру повинні успадкувати його дві доньки.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що ОСОБА_4 знає приблизно з 1988 року, як землячку, підтримує з нею стосунки. ОСОБА_4 доглядала свою бабку, після її смерті стала власником будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_4 у 1991 році познайомилась з ОСОБА_3 вони стали проживати у цивільному шлюбі у вказаному будинку, при цьому ОСОБА_3 ремонтував будинок, у ним з'явився новий диван, спілкувалися вони між собою та на людях, як чоловік та дружина. У 1993 році у них народилася ОСОБА_1, батьком якої ОСОБА_3 визнав себе, в подальшому вони спілкувалися як батько та донька. Потім у ОСОБА_4 захворів батько, разом з донькою вона поїхала до батьків у Сумську область, відвозив їх туди ОСОБА_3, який повернувшись у м.Маріуполь продовжував проживати у вказаному будинку, але періодично їздив у Сумську область до ОСОБА_4 та доньки. В подальшому ОСОБА_4 обміняла будинок на квартиру, а коли донька пішла у перший клас повернулася в м.Маріуполь. На квартиру до ОСОБА_4 приходили ОСОБА_3, його мати, сестри, котрі ОСОБА_1 завжди вважали відповідно внучкою та племінницею. При спілкування з ОСОБА_3 ОСОБА_1 називала його батьком.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що ОСОБА_3 її рідний брат, в молодості уїхав проживати в м.Маріуполь, де одружився з ОСОБА_15, у них народилася донька Свєта, потім шлюб було розірвано. У 1991 році брат познайомився з ОСОБА_4, з якою стали проживати однією сім'єю в будинку АДРЕСА_1, за час цивільного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_1, із пологового будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_1 забирав брат ОСОБА_3. ОСОБА_4 з ОСОБА_1 уїхала в Сумську область доглядати батьків, потім повернулася до м.Маріуполь. До першого класу ОСОБА_1 проводжав ОСОБА_3, який завжди вважав себе батьком ОСОБА_1. Остання завжди брата називала батьком. Вся численна родина ОСОБА_3 до теперішнього часу вважає ОСОБА_1 рідною та підтримує з нею та ОСОБА_4 родинні відносини. ОСОБА_3 завжди ОСОБА_1 вітав з днем народження, в останній час спілкувався з нею по Інтернету. Брат завжди визнавав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своїми доньками, тому за його заповітом, написаним ним власноруч, квартиру заповідав обом донькам. Цей «заповіт» він передав їй, зараз він долучений до матеріалів справи.

Свідок відповідача ОСОБА_2, її мати ОСОБА_15 суду пояснила, що з ОСОБА_3 знайома з березня 1981 року, 3.06.1981 року зареєстрували шлюб, 5.03.1982 року у них народилася донька ОСОБА_2, до 1986 року проживали разом, 15.03.1986 року шлюб між ними було розірвано офіційно. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 отримав квартиру, аліменти на дочку сплачував спочатку у добровільному порядку, а з 1.09.1996 року у примусовому порядку. У 1998 році від ОСОБА_3 дізналася, що у нього є дочка ОСОБА_1, яку йому треба утримувати. 2002 року ОСОБА_3 осудили, у 2009 році він прислав фотографію з сестрою та лист для ОСОБА_2 в якому повідомив її, що у неї є сестра ОСОБА_1. У 2013 році ОСОБА_3 навідав дочку та просив її знайти через Інтернет ОСОБА_1, яку вона розшукала, остання підтвердила, що її батьком є ОСОБА_3 Дочка ОСОБА_2 пропанувала спілкуватися, але ОСОБА_1 відмовилась. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, дочка ОСОБА_2 була присутня на похоронах.

Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши надані заяви та докази вважає, що позов підлягає задоволенню.

Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_7, матір'ю якої записана ОСОБА_4, батьком в порядку ст.55 КПШС України - ОСОБА_3. (а.с.5)

Згідно копії паспорту серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, є уродженцем п.Розівка, Куйбишевського району Запорізької області. (а.с.118)

За свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.6).

Згідно документів нотаріуса Кудлаєва О.О., наданих суду із заявами про прийняття спадщини померлого ОСОБА_3 звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2. (а.с.8-12)

Статтями 10, 11, 57, 60, 179, 212, 213, 214 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст.7 Конвенції «Про права дитини», - дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

З огляду на те, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 дитина, суд при вирішенні питання про встановлення батьківства застосовує норм КпШС України.

Відповідно до ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлено в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини. Або спільне виховання чи утримання ними дитини. Або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Згідно із ст. 55 КпШС України якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері. А запис про батька дитини за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. При народженні дитини у запис у матері, яка не перебуває у шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

На підтвердження наведених пояснень свідків суду надані:

- фотографії позивачки ОСОБА_1 з дитинства, де вона разом із матір'ю ОСОБА_4, батьком ОСОБА_3 та окремо з бабкою - матір'ю ОСОБА_3, тіткою ОСОБА_14 - рідною сестрою ОСОБА_3; (а.с.43)

- вітальні відкритки ОСОБА_3 адресовані донці ОСОБА_1; (а.с.42)

- складений ОСОБА_3 «заповіт» на випадок смерті, за яким заповідав однокімнатну квартиру дочкам ОСОБА_1 та ОСОБА_2; (а.с.38)

- довідка Комітету самоорганізації населення «Балтійський» №132 від 22.05.2015 року, за якою ОСОБА_4 разом з ОСОБА_3 вели спільне господарство та проживали за адресою: АДРЕСА_1, в червні 1993 року у них народилась донька - ОСОБА_1.

Наведені судом докази є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування - встановлення факту батьківства, їх всебічне, повне, об'єктивне та безпосереднє дослідження свідчать про те, що ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, є рідним батьком ОСОБА_1, позивача по справі, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 спільно проживали, вели спільне господарство до народження дитини, спільно виховували, утримали дитину та ОСОБА_3 завжди визнавав ОСОБА_1 своєю дочкою.

Заперечення відповідача та його представника проти позову, пов'язані з довідкою Комітету самоорганізації населення «Криштальний» №12 від 29.01.2015 року щодо проживання ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_3 в період часу з 1991 року по 1993 рік не відповідають дійсності, оскільки наведена обставина спростовується всією сукупністю досліджених доказів, тому вказана довідка не є належним доказом.

На підставі наведеного, з огляду на досліджені судом докази, суд вважає необхідним позовні вимоги ОСОБА_1 щодо встановлення факту батьківства задовольнити.

Також підлягають задоволенню вимоги щодо внесення змін до свідоцтва про народження позивачки, при цьому суд керується Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року та ст.134 СК України.

Керуючись ст.ст.10,11,56,60,213-215,218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Маріупольська міська Рада, Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини задовольнити повністю.

Встановити факт батьківства ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця п.Розівка Куйбишевського району Запорізької області, громадянина України, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, яка народилася у м.Маріуполі, Донецької області, громадянки України.

Приморському відділу державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області внести зміни до актового запису №254 від 28.06.1993 року про народження ОСОБА_1, зазначивши її батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця п.Розівка Куйбишевського району Запорізької області, та видати нове свідоцтво про народження.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневій районний суд м.Маріуполя протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : П.І. Папаценко