Справа № 192/2929/14
Провадження № 2/192/124/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"31" березня 2015 р. СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:
головуючого - судді Омелюх В.М.,
при секретарі - Короті Л.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя,
Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розподіл майна подружжя, зазначивши на обґрунтування позову, що з 19 березня 1988 року по 30 травня 2008 року знаходилась з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в період якого у власність було придбано земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського товариства, які розташовані на території Башмачанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області та право власності на які було зареєстровано за її колишнім чоловіком на підставі державного акту НОМЕР_1 площею 5.6144 га кадастровий номер НОМЕР_2 та державного акту НОМЕР_3 площею 5.6189 га кадастровий номер НОМЕР_4, які було видано на підставі рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2008 року у цивільній справі №2-434/2008.
При вирішенні спірних майнових питань у 2008 році відповідач намагався приховати від неї вказану власність та в судовому порядку перевести майнові права з метою неможливості розподілу цієї власності між нею та ним, але рішення про визнання права власності було скасоване рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області.
Вважала з посиланням на ст.60, ст.70 та ст.71 Сімейного кодексу України, ст.372 ЦК України, що вказане нерухоме майно у вигляді земельних ділянок є спільним сумісним майном подружжя і вона має право на ? його частину, оскільки майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, у якому частки кожного з подружжя є рівними. Між нею та відповідачем домовленості щодо поділу спільного майна не досягнуто, в зв'язку з чим вона змушена звернутися з позовом до суду про розподіл спільного майна в натурі. Прохала виділити їй в натурі земельну ділянку за державним актом НОМЕР_3 площею 5.6189 га кадастровий номер НОМЕР_4, а відповідачеві ОСОБА_2 виділити в натурі земельну ділянку за державним актом НОМЕР_1 площею 5.6144 га кадастровий номер НОМЕР_2, припинивши режим спільної сумісної власності подружжя на вказані земельні ділянки.
Позивачка ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи (а.с.32,48), в судове засідання 31 березня 2015 року повторно не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, надавши письмову заяву про розгляд справи у її відсутність по наявним у справі доказах, позов підтримала (а.с.52). В попередньому судовому засіданні 02 лютого 2015 року позивачка ОСОБА_1 позов підтримала (а.с.25).
Відповідач ОСОБА_3, який повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення SMS повідомлення,яке доставлено адресату (а.с.33,51) та судової повістки рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за зазначеною в позовній заяві адресою згідно ч.5 ст.74 ЦПК України, звідки повістка повернулась з відміткою "адресат не розшуканий" (а.с.49-50), в судове засідання повторно не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, як не надав і заперечень щодо позову та доказів, які їх обґрунтовують.
В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197, ст.224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного провадження по наявним у справі доказах.
Суд, дослідивши наявні у цивільній справі письмові докази, приходить до наступного.
Відповідно до ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.57,58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, при цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, при цьому суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 в період з 19 березня 1988 року по 30 травня 2008 року знаходилась відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, що вбачається з доданої до позовної заяви копії паспорта позивачки даних про сімейних стан (а.с.4-5), при цьому інших доказів про реєстрацію шлюбу та розірвання шлюбу позивачкою суду не надано, не дивлячись на роз'яснення їй в попередньому судовому засіданні 02 лютого 2015 року судом прав та обов'язків позивача, в тому числі щодо обов'язку доказування позовних вимог, з якими позивач звернувся до суду.
Статями 60, 61,69,70 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст.368, ч.2 та ч.3 ст.325 ЦК України, які є чинними як на день виникнення права власності відповідача ОСОБА_2 на спірні земельні ділянки, так і на день розгляду справи судом, спільним майном подружжя є майно, набуте подружжям за час шлюбу, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини(навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу), при цьому кожна річ, набута за час шлюбу, окрім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя до якого відносяться будь-яке майно, за винятком того, яке згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка визнаються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або договором.
Згідност.125 Земельного кодексу України, в редакції, яка була чинною станом на день виникнення права власності у відповідача на спірні земельні ділянки, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Аналогічні положення містяться в ст.210, ст.334 ЦК України.
Таким чином, з урахуванням наданих позивачем та досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що право власності у відповідача на спірні земельні ділянки виникли у нього після розірвання шлюбу між ним та позивачкою 30 травня 2008 року, а тому відсутні визначені законом підстави для визнання цього майна у вигляді двох земельних ділянок, право власності на які у відповідача виникло з 08 жовтня 2008 року, спільною сумісною власністю подружжя.
Більш того, з дослідженої в судовому засіданні цивільної справи №2-435/08 за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності вбачається, що рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2008 року було задоволено даний позов та визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 5,6189 гектарів, яка розташована на території Башмачанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, від 03.01.2007 року, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 дійсним. Визнано право власності за ОСОБА_4, ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 5,6189 гектарів, яка розташована на території Башмачанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.34-40).
В той же час, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2011 року вказане рішення було скасоване, а в задоволені позову було відмовлено (а.с.41- 42), що свідчить про те, що у відповідача взагалі не виникло права власності на спірну земельну ділянку площею 5,6189 гектарів, яка розташована на території Башмачанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області.
Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2008 року у цивільній справі №2-434/08 за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності було задоволено позов та визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 5,6189 гектарів, яка розташована на території Башмачанської сільсько ради Солонянського району Дніпропетровської області, від 03.01.2007 року, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 дійсним. Визнано право власності за ОСОБА_4, ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 5,6189 гектарів, яка розташована на території Башмачанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.43-45), при цьому у цивільній справі дані про скасування цього рішення в послідуючому відсутні.

З рахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що спірні земельні ділянки є спільною власністю подружжя, а відповідно відсутні і підстави для розділу зазначеного майна в натурі, в зв'язку з чим в задоволені позову необхідно відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.57, 60-63, 67-72 Сімейного кодексу України, ст.ст.210, 220, 325, 328, 334, 346, 355, 368-372 Цивільного кодексу України 2003 року, ст.125 Земельного кодексу України 2001 року, ст.ст. 10, 11,57,58, 60, п.2 ч.3 ст.79, 88, 209, 212 - 215, 224-228 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, а строк на апеляційне оскарження рішення суду починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Головуючий: суддя