22-ц/775/437/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Кашицька С.А.
Категорія 55 Доповідач Баркова Л.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді Баркової Л.Л.

суддів Гаврилової Г.Л., Сорока Г.П.

при секретарі Бєльченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказував на те, що рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31.07.2014 р. був частково задоволеній його позов про стягнення з відповідача на його користь індексації заробітної плати та компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, за період з вересня 2003 року по липень 2006 року а також середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 07.09.2007 року по день винесення рішення судом в сумі 3 154,40 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті. Вважає, що оскільки зазначена сума перерахована відповідачем на його рахунок тільки 24.10.2014 р., то мала місце затримка розрахунку при звільненні з дня винесення рішення судом до дня фактичного розрахунку з ним, тобто з 01.08.2014 р. до 24.10.2014 р., у кількості 60 днів. Тому просив стягнути с відповідача 4 123 гривні 20 копійок, а також моральну шкоду 5 000 гривень.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ "ММК ім. Ілліча" про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з дня винесення рішення судом до дня фактичного розрахунку з ним з 01.08.2014 р. до 24.10.2014 р., та моральної шкоди відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, які просили скаргу задовольнити, пояснення представника відповідача Новгородської В.В., яка заперечувала проти скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що оскільки розрахунок з позивачем був зроблений після ухвалення рішення суду на підставі виконавчого документу, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку задоволенню не підлягають.

Проте з таким висновком суду не можна погодитись.

Згідно із положеннями статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає і оскільки воно ухвалене в зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення поза межами доводів апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31.07.2014 р. на користь ОСОБА_1 з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» стягнуто заборгованість з індексації заробітної плати та компенсації за період з вересня 2003 року по липень 2006 року в сумі 154 грн. 40 коп., а також середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 08.09.2007 року по 31 липня 2014 року в сумі 3 000 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті (а.с. 6-9).

Позивач в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, і представник відповідача проти цього не заперечував, що вказане рішення суду було фактично виконано 24 жовтня 2014 року.

Як вбачається із змісту позовних вимог, позивач, посилаючись на вищезазначене рішення суду першої інстанції від 31 липня 2014 року, просив стягнути з того ж самого відповідача середній заробіток за затримку розрахунку за наступний період із часу постановлення рішення до його фактичного виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Цим Законом врегульовано лише правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 зазначеного Кодексу, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 січня 2014 р. у справі № 6-144цс13).

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку підлягають задоволенню, а тому рішення суду, як постановлене з порушенням норм матеріального права, підлягає скасуванню.

Як вбачається з рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31.07.2014 р. судом при розгляді справи було встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача складала 68 грн. 72 коп.

Отже, середній заробіток за затримку розрахунку за 60 робочих днів з 01 серпня по 24 жовтня 2014 року становить 4 123 грн. 20 коп. (68 грн. 72 коп. * 60 дн.).

Між тим, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення від 31 липня 2014 року, залишеним без зміни 04.11.2014 року апеляційним судом, які не скасовані, було зменшено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку виходячи із співмірності розміру належної позивачеві суми із часткою, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати цей принцип і при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку і в даній справі, а тому позовні вимоги в цій частині задовольняє частково в сумі 300 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач вказав, що у зв'язку з непроведенням відповідачем остаточного розрахунку при звільненні у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, він повинен був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини.

Тому з урахуванням характеру і тривалості страждань, стану здоров'я позивача, істотності вимушених змін у його життєвих стосунках, колегія суддів вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди також задовольнити частково і стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 300 грн.

Доводи представника відповідача Новгородської В.В. про відсутність вини підприємства у невиконанні рішення суду у зв'язку з розглядом апеляційної скарги позивача на судове рішення від 31 липня 2014 року є неспроможними і не свідчать про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 грудня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2014 року до 24.10.2014 року в розмірі триста гривень з урахуванням податків та інших обов»язкових платежів, які підлягають відрахуванню при виплаті та у відшкодування моральної шкоди триста гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» в дохід держави судовий збір сімсот тридцять гривень 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді