Справа № 182/897/15-ц
Провадження № 2/0182/1332/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2015 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого суддіРибакової В.В.
при секретаріЗатуливітер Н.В.

за участю відповідача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про визнання договору застави дійсним, визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 19.02.2015 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.

01.03.2012 року між ним та відповідачем був укладений Договір застави жилого будинку по АДРЕСА_1. Даний договір є засобом забезпечення повернення позики в розмірі 50000,00 грн., що підтверджується розпискою відповідача. Цей договір був оформлений у простій письмовій формі у двох примірниках, нотаріально посвідчити даний договір домовилися протягом місяця з дня його укладання. Проте здійснити нотаріальне посвідчення відповідач постійно відмовлялася, посилаючись на брак часу. До теперішнього часу відповідач не повернула йому борг, який повинна була повернути 01.01.2013 року.

Тому, просить визнати дійсним Договір застави від 01.03.2012 року та визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1.

Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с.22,23).

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Суду пояснила, що відмовлялась від нотаріального посвідчення Договору застави, оскільки сподівалась, що зможе повернути суму позики.

Вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 01.03.2012 року ОСОБА_4 (за Договором застави - Заставодержатель) та ОСОБА_3 (за Договором застави - Заставодавець) уклали письмовий Договір застави між фізичними особами (далі - Договір застави) (а.с.11-15).

Відповідно до п.1. Договору застави, Заставодавець передає в заставу Заставодержателю наступне нерухоме майно: будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до п.2. Договору застави, зазначений будинок з господарчими побудовами передається в заставу, як забезпечення виконання зобов'язання щодо повернення грошей, переданих за договором позики від 01.03.2012 року, фактично укладеного між сторонами цього договору та посвідченого розпискою, яку складено власноруч ОСОБА_3 на суму 50000 грн. (п'ятдесят тисяч гривень) зі строком повернення не пізніше 01.03.2013 року.

Відповідно до п. 8.4.3. Договору застави, у разі неповернення боргу в сумі 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень Заставодавцем у строк до 01.03.2013 року включно, Заставодержатель має право звернути стягнення на будинок по АДРЕСА_1, задовольнити з його вартості свої вимоги у повному обсязі або оформити на себе право власності на цей будинок.

Відповідно до п. 9.2.1. Договору застави, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Заставодержателю права власності на Предмет застави в рахунок виконання Основного зобов'язання.

Згідно Довідки КП «НМБТІ» від 20.03.2015 року № 496 (а.с.21), станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі Договору дарування від 13.03.2001 року, р.№ 344 (а.с.5-10).

Позивачем до позовної заяви було додано ксерокопію розписки від 01.03.2012 року (а.с.16), з тексту якої вбачається, що ОСОБА_3 взяла в борг у ОСОБА_4 грошову суму в розмірі 50000 грн. (п'ятдесят тисяч гривень) та зобов'язалась повернути до 01.03.2013 року. В рахунок забезпечення зобов'язання по даному договору позики вона передає будинок, розташований по АДРЕСА_1 в заставу, про що укладений договір застави нерухомого майна. У судовому засіданні відповідач підтвердила, що дійсно взяла в борг у позивача грошову суму в розмірі 50000 грн. та у забезпечення позики був укладений договір застави житлового будинкуАДРЕСА_1.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.577 ЦК України, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом.

Письмовий Договір застави між фізичними особами від 01.03.2012 року нотаріально не посвідчувався і не подавався на державну реєстрацію, що вбачається з позовної заяви та підтвердилося в судовому засіданні поясненнями відповідача.

Доказів щодо звернення позивача до нотаріуса за посвідченням Договору застави між фізичними особами від 01.03.2012 року суду не представлено. Відповідач також не зверталась до нотаріуса за посвідченням Договору застави між фізичними особами від 01.03.2012 року, оскільки сподівалась, що зможе повернути суму позики позивачу. Доказів на підтвердження того, що позивач звертався до відповідача з пропозицією нотаріального оформлення Договору застави між фізичними особами від 01.03.2012 року, та що відповідач відмовлялась проти цього - суду також не представлено.

Відповідно до ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Також слід зазначити, що правила ст. 220 ЦК України, що зазначені позивачем як підстава для визнання договору дійсним, не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210,577,640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін права та обов'язки.

Таким чином, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову суперечить закону, а письмовий Договір застави між фізичними особами від 01.03.2012 року, який нотаріально не посвідчувався і не подавався на державну реєстрацію, є неукладеним та таким, що не породив для сторін права та обов'язки, а тому в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору застави дійсним, визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10,11,60,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.210,577,640 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_4 - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В. В. Рибакова