АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/2135/13-ц Номер провадження 22-ц/786/812/15Головуючий у 1-й інстанції Должко С. Р. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого - судді Пилипчук Л.І.,

суддів: Карнауха П.М., Кривчун Т.О.,

при секретарі: Філоненко О.В.

за участю: представника позивачки - ОСОБА_2, представника відповідача Латишева О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 21 січня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до приватно-сільськогосподарського підприємства «Високе» (далі - ПСП «Високе») про стягнення орендної плати за оренду землі і стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом , який доповнила у січні 2014 року, до ПСП «Високе» про стягнення коштів за користування земельною ділянкою площею 3,098 га, успадкованою нею після смерті 22.06.2006 року сестри ОСОБА_5, за період з 2006 року по 2013 рік включно. Крім того, прохала стягнути на її користь моральну шкоду в сумі 10 000 грн., заподіяну неправомірними діями відповідача, а також судові витрати.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 21січня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, прохав рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Зазначає, що районний суд в порушення вимог ч.4 ст.338 ЦПК України не врахував висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалі від 08.10.2014 року, тоді як вони є обов'язковими для суду першої інстанції при новому розгляді справи. Зокрема, місцевим судом не з'ясовано, чи користувалося ПСП «Високе» спірною земельною ділянкою у період з 2006 по 2008 рік після закінчення договору оренди з ОСОБА_5; кому сплачувалася орендна плата згідно з довідкою ПСП від 24.12.2013р. №168; не надано належної оцінки тим обставинам, що з 2011 року позивачка є власником спірної земельної ділянки; не перевірено, чи мала райдержадміністрація правові підстави для укладення договору оренди земельної ділянки у 2008 році за наявності державного акта на ім'я померлої ОСОБА_5

Вважає, що при винесенні оскаржуваного рішення не дотримані вимоги ст.214 ЦПК України. Судом не з'ясовано, чи мали місце обставини, якими позивач обґрунтував позовні вимоги, щодо користування ПСП «Високе» земельною ділянкою ОСОБА_5, в тому числі до 2006 року на підставі договору оренди.

Посилається на порушення судом першої інстанції норм ст.ст.629,1268,770 ЦК України та ст.ст.21,24 Закону України «Про оренду землі». Заперечує висновки суду щодо ненадання позивачкою доказів постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки ці обставини, на її думку, не відносяться до предмету спору, а повинні були доводитися при виникненні спору про спадщину. Також заперечує висновок суду про відсутність доказів укладення договору оренди між ОСОБА_5 та ПСП «Високе», оскільки факт протилежного констатовано в ухвалі касаційної інстанції, а також сам відповідач підтвердив його знищення в 2010р. у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Вважає доведеною моральну шкоду, заподіяну їй неправомірними діями відповідача.

На думку представника, місцевим судом не враховані норми ст.ст.215, 216, 236 ЦК України щодо підстав недійсності правочину, правових наслідків встановлення недійсності правочину та моменту недійсності. Суд не врахував рішення Зіньківського районного суду у справі №530/325/14-ц про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 20.08.2008р. між Зіньківською районною державною адміністрацією Полтавської області і ПСП «Високе», з моменту укладення.

Звертав увагу на те, що з урахуванням уточненої позовної заяви ОСОБА_4 вимагала стягнути з ПСП «Високе» на її користь 13121,79 грн. за користування земельною ділянкою площею 3,3098га за період з 2006 по 2013 рік включно, а в оскаржуваному рішенні вказано про недоведеність позовних вимог виключно в площині стягнення орендної плати.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлено , що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 № 661694, виданого 27 грудня 2002р., ОСОБА_5 належала земельна ділянка площею 3,310 га., цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Високівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області. Згідно заповіту від 21.02.2003 року, посвідченого секретарем виконкому Високівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області по р.№7, все належне майно, в тому числі і вказану земельну ділянку, ОСОБА_5 заповідала ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 30 червня 2011 року визнано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_4. /а.с.6,7,8,14 цивільної справи №2-686/11/

На підставі зазначеного судового рішення ОСОБА_4 09.01.2012 року видано Державний акт на прав власності на земельну ділянку площею 3,3098га ./а.с.9 т.1/

Розпорядженням голови Зіньківської районної державної адміністрації №452 від 20.11.2007 року вирішено передати в оренду ПСП «Високе» земельні ділянки загальною площею 131,37 га, з них ріллі - 131,37 га ( в тому числі не витребувані земельні частки (паї) - 131, 37 га), які знаходяться на території Високівської сільської ради за межами населених пунктів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва терміном на 5 років.

У додатку до даного розпорядження зазначено, що земельна ділянка (пай) №182, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 3.31 га, яка належала ОСОБА_5, входить до переліку не витребуваних земельних часток (паїв)./а.с.119-120 т.1/

На підставі зазначеного розпорядження Зіньківська районна державна адміністрація 20.08.2008 р. уклала з ПСП «Високе» договір оренди вказаної земельної ділянки./а.с.28-31 т.1/

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2014 року, яке набрало чинності, вказаний договір оренди землі визнано недійсним з моменту його укладення./а.с.26-28 т.2/

Встановивши вищевикладені фактичні обставини справи та відмовляючи у задоволенні позову про стягнення коштів за користування земельною ділянкою, районний суд виходив з того, що позивачка не довела існування правовідносин оренди землі між спадкодавцем ОСОБА_5 та відповідачем, сама прийняла спадщину 05.07.2011 року та 09.01.2012 року стала власником спірної земельної ділянки, однак договір оренди з відповідачем у встановленому законом порядку не уклала, тому вимоги про стягнення на її користь, як правонаступника, орендної плати за користування земельною ділянкою визнав недоведеними.

Однак такий висновок місцевого суду є помилковим, оскільки не відповідає встановленим фактичним обставинам справи та нормам матеріального права.

Вимагаючи стягнення орендної плати за 2006-2013 роки, позивачка посилалася на існування орендних відносин між її сестрою ОСОБА_5 та ПСП «Високе», останній продовжував користуватися земельною ділянкою і після смерті власника, тому вона, як спадкоємець, має право на одержання від орендаря плати за користування успадкованою нею земельною ділянкою.

Факт існування договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_5 та ПСП «Високе» підтверджується виданою останнім довідкою від 26 травня 2014 року №44 про те, що термін дії договору на оренду земельної ділянки (паю) з ОСОБА_5 закінчився у 2006 році та у зв'язку із закінченням терміну зберігання договір утилізовано в 2010 році. /а.с.222 т.1/

Враховуючи, що зазначений договір оренди державну реєстрацію у відділі Держезагенства у Зіньківському районі Полтавської області не проходив та у 2010 році підприємством знищений, неможливо встановити строк його дії та умови, за якими допускався перехід права оренди на цю ділянку у разі зміни власника земельної ділянки. /а.с.156, 222, 230 т.1/

Однак факт користування відповідачем спірною земельною ділянкою у період з 2006 року, коли закінчився договір оренди з ОСОБА_5, до укладення договору оренди із Зіньківською райдержадміністрацією у 2008 році, та продовження користування цією ділянкою на підставі останнього договору підтверджується повідомленням Високівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області №16 від 10.03.2015 року.

Згідно даного повідомлення орендна плата за не витребувану земельну ділянку (пай) №182, що належала ОСОБА_5, за період з 2006 по 2012 рік включно надходила в повному обсязі до бюджету сільської ради згідно договору оренди за не витребуваний пай.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч.3 ст.1223 ЦК).

Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК).

Стаття 125 ЗК України визначає , що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Системний аналіз зазначених норм спадкового та земельного норми права дає підстави зробити висновок, що право на спадкування спірної земельної ділянки виникло у позивачки з часу смерті спадкодавця за умови прийняття спадщини у визначений законом строк та спосіб, а право власності на цю земельну ділянку - з моменту реєстрації державного акту про право власності на земельну ділянку, тобто з 09.01.2012 року.

Оскільки рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 30 червня 2011 року, яке набрало законної сили, за позивачкою визнано право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, тому відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини щодо прийняття позивачкою спадщини не потребують доведення. З огляду на це у позивачки виникло право на спадкову земельну ділянку, як майнове право, - з моменту відкриття спадщини.

В той же час колегія суддів враховує, що позивачка після смерті 22.06.2006 року ОСОБА_5 не повідомила орендаря ПСП «Високе» чи Високівську сільську сільську раду про своє право на спадкування спірної земельної ділянки, тоді як про орендні відносини покійної з відповідачем їй було відомо.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка лише 27.04.2013 року звернулася до ПСП «Високе» із заявою, в якій повідомила про успадкування земельної ділянки ОСОБА_5 згідно рішення суду від 21.06.2011 року та одержання 09.01.2012 року державного акта./а.с.10 т.1/

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що позивачка набула правомочностей відносно спадкової земельної ділянки з моменту відкриття спадщини, тобто з 22.06.2006 року, та з цього часу у неї виникло право на позов.

Колегія суддів зазначає, що за своєю суттю орендна плата є платою за користування земельною ділянкою. Оскільки договір оренди між сторонами не укладений, тому вимоги про стягнення орендної плати є некоректними. Однак, враховуючи, що відповідач за відсутності договору оренди використовував земельну ділянку позивачки, позов останньої про стягнення плати за таке користування колегія суддів визнає обґрунтованими. При цьому, враховуючи наявність заяви відповідача про застосування строків позовної давності, до стягнення підлягає плата за користування земельною ділянкою за період з квітня 2010р., оскільки перше звернення позивачки до відповідача відбулося у квітні 2013 року./а.с.10 т.1/

При визначенні суми стягнення колегія суддів виходить з розміру орендної плати, яка сплачується орендодавцям аналогічних земельних ділянок у межах Високівської сільської ради Зіньківського району, що згідно довідки від 24 грудня 2013 року №168, виданої ПСП «Високе», становить: за 2010 рік - 1015,16грн., за 2011 рік - 1525,74грн., 2012 рік - 2673,94грн., за 2013 рік - 4 902,22 грн./а.с.61/ Отже, відповідач має сплатити позивачці 9863,27грн. ( 1015,16 :12 х 9міс. + 1525,74 + 2673,94 + 4902,22). /а.с.61 т.1/

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення місцевого суду в частині відмови задоволенні позову про стягнення плати за користування земельною ділянкою та ухвалення в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову .

Рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди є законним та обгрунтованим.

Позивачка не надала суду доказів заподіяння їй моральної шкоди. Крім того, факт використання відповідачем успадкованої позивачкою земельної ділянки, про що відповідачу відомо не було, на підставі договору оренди, який в послідуючому судом визнано недійсним, - не підтверджує протиправності дій та вини відповідача, які є необхідними складовими для настання відповідальності згідно ст.1167 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо заподіяння позивачці моральної шкоди неправомірними діями відповідача, які виразилися у неодноразовому публічному в присутності інших односельців приниженні керівництвом ПСП її честі та гідності, що призвело до погіршення ставлення до неї інших осіб - не заслуговують на увагу, оскільки жодним належним та допустимим доказом не підтверджуються.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги матеріального характеру задоволено на 75%, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, понесені на оплату судового збору за позовні вимоги майнового характеру, що становить 390,89 грн. (521,18х75%).

Керуючись ст.ст.303, 304.307, п.п.3,4 ст.309, ст.ст.314,316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В и р і ш и л и :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 21 січня 2015 року в частині відмови у стягненні плати за користування земельною ділянкою - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ПСП «Високе» на користь ОСОБА_4 9863,27 грн. плати за користування земельною ділянкою за період з квітня 2010 року по грудень 2013 року включно та 390,89 грн. судового збору, а всього 10 254,16грн. (десять тисяч двісті п'ятдесят чотири грн.16 коп.)

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 21 січня 2015 року в частині відмови у стягнення моральної шкоди - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подання протягом 20 днів касаційної скарги до вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

Головуючий - суддя Л.І.Пилипчук Судді: /підписи/ П.М.Карнаух Т.О.Кривчун

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області Л.І. Пилипчук