АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 754/8372/14
№ апеляційного провадження:22-ц/796/7027/15
Головуючий у суді першої інстанції: Саламон О.Б.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

3 червня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Ратнікової В.М., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Круглику В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства КомерційнийБанк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет застави та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають значення для справи.

Відповідачі та представник Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність осіб, які не з'явилася.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у травні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет застави та виселення, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 25 квітня 2003 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено договір № К3Н0G015031687 про відкриття картрахунку і встановлення кредитного ліміту, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати ОСОБА_4 кредит у розмірі 15 000 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 14,04 % строком до 25 квітня 2008 року, а відповідач зобов'язався виконувати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором.

26 травня 2003 року укладено договір застави, відповідно до умов якого відповідач передав у заставу Банку квартиру АДРЕСА_1.

Зазначив, що у зв'язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань станом на 10 квітня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 3 921,15 доларів США.

У зв'язку із викладеним, просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № К3Н0G015031687 від 25 квітня 2003 року звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 квітня 2003 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено договір № К3Н0G015031687 про відкриття картрахунку і встановлення кредитного ліміту, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати ОСОБА_4 кредит у розмірі 15 000 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 14,04 % строком до 25 квітня 2008 року, а відповідач зобов'язався виконувати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 26 травня 2003 року укладено договір застави, відповідно до умов якого відповідач передав у заставу Банку квартиру АДРЕСА_1, належну відповідачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 10 квітня 2014 року заборгованість відповідача становить 3 921,15 дол. США, що є еквівалентом 49 445,70 грн. за курсом 12,61 відповідно до розпорядження НБУ від 10 квітня 2014 року, з яких: 2 127,24 дол. США - заборгованість за кредитом; 1 518,68 дол. США - проценти; 275,23 дол. США - пеня.

За положенням ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, за ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав його необґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_4, складає 3 921,15 доларів США, яка є значно меншою за вартість предмета застави, а тому враховуючи співмірність суми заборгованості та вартості заставного майна, висновок суду першої інстанції є правильним.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Законом України «Про іпотеку» встановлено, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав (ч. 3 ст. 39 цього Закону).

Згідно п. 41 Постанови № 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Крім того, 7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце по стійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 149 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.

Як вбачається з матеріалів справи, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4 та малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 66).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції оцінив усі обставини справи, прийняв до уваги, що у спірній квартирі зареєстрована разом з відповідачем малолітня дитина, та врахував загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Також судом враховано, що при передачі в іпотеку квартири, іпотекою забезпечувався отриманий відповідачем кредит у розмірі 15000 доларів США. На момент звернення позивача до суду, розмір заборгованості за кредитним договором складав 3 921,15 дол. США, що є еквівалентом 49 445,70 грн. за курсом 12,61 відповідно до розпорядження НБУ від 10 квітня 2014 року, тобто іпотечним договором забезпечувалось виконання зобов'язання у більшому розмірі, ніж розмір заборгованості яка утворилась і на погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді