Ухвала іменем україни 1 липня 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Дьоміної О.О., суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М., Маляренка А.В., Парінової І.К., розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення участі батька у вихованні дитини та зобовязання вчинити певні дії та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення участі батька у вихованні дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2015 року, в с т а н о в и л а: ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив під час розгляду справи, про визначення участі батька у вихованні дитини та зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги обгрунтовуав тим, що 19 вересня 2008 року між ним та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у сторін є син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який станом на 28 жовтня 2013 року проживав з матір'ю. Позивач зазначає, що відповідачка перешкоджає йому у побаченнях з сином та між сторонами не досягнуто згоди у добровільному порядку щодо виховання дитини батьком та спілкування з ним. У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення участі батька у вихованні дитини. Зазначала, що висновком Органу опіки та піклування, який був наданий в межах розгляду справи є необов'язковим як зазначається у ст. 158 СК України. Посилалась на те, що не може погодитись зі способами визначеними у висновку Органу опіки та піклування, оскільки він не враховує стан здоров'я дитини та права матері. На думку ОСОБА_2 батько не зможе надати належного догляду дитині, яка хворіє на дискінезію жовчновивідних шляхів, потребує постійного догляду, особливого харчування, суворого дотримання рекомендацій лікаря. Окрім цього ОСОБА_2 вказує, що дитина вже має відповідний розпорядок дня. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 січня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено наступний порядок участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з обовязкковим урахуванням стану здоровя останнього та призначень лікарів щодо лікування та заходів щодо його оздоровлення, а також індивідуальних особливостей розвитку дитини, в тому числі відвідування гуртків, секцій та спортивних тренувань: встановлено перебування сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1, щопятниці з 16 години до 18 години суботи; встановлено перебування сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 під час шкільних канікул та в інший час за попередньою домовленістю батьків. В задоволенні інших вимог позовів відмовлено. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2015 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 У касаційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та просить передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вивчивши матеріали цивільної справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Проте таким вимогам рішення апеляційного суду не відповідає. Судами встановлено, що 19 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб у Мінському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, про що зроблено актовий запис № 1271. Від шлюбу у сторін є син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, який постійно проживає разом з матірю. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно висновку Служби у справах дітей Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 13 жовтня 2014 року №4012/01-20 встановлено наступний порядок участі у вихованні малолітнього сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1: встановлено перебування сина з батьком, щопятниці з 16 год до суботи 18 год; встановлено перебування сина з батьком під час шкільних канікул та в інший час за попередньою домовленістю батьків. Рекомендовано батькам всі питання стосовно виховання дитини вирішувати мирним шляхом. Встановлено, що дитина хворіє на дискінезію жовчновивідних шляхів у зв'язку з чим потребує особливого харчування (дієта - стіл № 5) та суворго дотримання рекомендацій лікаря. ОСОБА_3 відвідує гурток з танців по понеділкам, середам та пятницям. Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, а також бабусі неповнолітнього, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, а тому позов підлягає задоволенню шляхом надання права позивачу спілкуватися з неповнолітнім у спосіб, який визначено у висновку. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що судом першої інстанції розглянуто справу без участі органу опіки та піклування і на підставі висновку підписаного головою ради опіки, залучено до участі у справі не орган опіки та піклування, участь у розгляді якого даної категорії справ є обов'язковою, а дорадчий орган - раду опіки та піклування. Із такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України від 13 січня 2005 року № 2342-ІV "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" (далі - Закон), Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Згідно з вимогами ст. 12 Закону висновок органу опіки та піклування оформляється на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписується головою або заступником голови та скріплюється печаткою. Саме до цього зводяться роз'яснення, що містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20). Згідно з п. 3 п.п. 3.2.13 Рішення Одеської міської ради від 28 лютого 2011 року № 384-VI «Про затвердження положень про виконавчі органи Одеської міської ради» (зі змінами) у галузі забезпечення законності, правопорядку, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян райадміністрація створює раду з опіки та піклування, вирішує питання опіки та піклування, зміни прізвища дітей, позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, участі батьків у вихованні дитини, надання дозволу на здійснення правочинів, що підлягають нотаріальному посвідченню, реєстрації народження дитини в органах РАЦС, інші питання, передбачені чинним законодавством. Враховуючи викладене, висновок апеляційного суду щодо не залучення судом першої інстанції до участі у справі органу опіки та піклування, а залученння його дорадчого органу є помилковим, а тому суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 3, 303, 304 ЦПК України не ухвалив рішення по суті заявлених позовних вимог, чим фактично позбавив позивача на судовий захист. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, інших членів сім'ї та родичів визначений СК України. Зокрема, особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей визначені главою 13 СК України. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини та право, зокрема, бабусі на спілкування з онуком та право приймати участь у його вихованні. Окрім того, батьків законодавством зобов'язано вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України). Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Слід зазначити, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для батьків (ст. 158 СК України). І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків (а також бабусі) у вихованні дитини, зокрема батько зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір'ю. Не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування позивачів з дитиною виключно за домовленістю з відповідачкою, може протиправно обмежити їх участь у вихованні дитини. Відповідно до ч. 4 та 5 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Однак, згідно з частиною 6 статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Для законного та обґрунтованого вирішення спору про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною та встановлення способу спілкування позивача з дитиною суди першої та апеляційної інстанцій повинні правильно визначити характер спірних правовідносин, правові норми, що їх регулюють, та встановити чим підтверджені доводи позивачів про вчинення відповідачкою перешкод у їх спілкуванні та вихованні дитини, та з'ясувати чи ухиляється відповідачка від виконання прийнятого органом опіки та піклування рішення щодо встановлення способу спілкування позивачів з дитиною та чи відповідає вказане рішення інтересам дитини. Крім того, згідно із пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК. У порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув, не дав належної оцінки доводам апеляційної скарги, не навів мотивів їх відхилення та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову. Оскільки апеляційний суд не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, його рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2015 року скасувати. Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення участі батька у вихованні дитини та зобовязання вчинити певні дії та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення участі батька у вихованні дитини передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий О.О. Дьоміна Судді М.В. Дем'яносов В.М. Коротун А.В. Маляренко І.К. Парінова