Справа № 682/1436/15-ц
Провадження № 2/682/776/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2015 рокуСлавутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Роїк В.П.

при секретарі Козир О.П.

з участю прокурора Бондарук Т.Є.,

представника відповідача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом Славутського міжрайонного прокурора в інтересах держави до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_4 про визнання незаконним і скасування наказу ОСОБА_3 управління Держземагенства у Хмельницькій області, треті особи, які не заявлять самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 сільська рада, ОСОБА_6 товариство з обмеженою відповідальністю «Велес»,

в с т а н о в и в :

Славутський міжрайонний прокурор звернувся в суд з позовом в інтересах держави до ОСОБА_3 управління Держземагенства у Хмельницькій області, ОСОБА_7 про визнання незаконним і скасування наказу ОСОБА_3 управління Держземагенства у Хмельницькій області від 15 жовтня 2014 року №22-5329/14-14-сг про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_4, третя особа, яка не завляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 сільська рада Славутського району Хмельницької області.

Ухвалами Славутського міськрайсуду від 26 серпня 2015 року замінено первісного відповідача ОСОБА_8 управління Держземагенства у Хмельницькій області, яке наказом комісії з реорганізації №181 від 14 липня 2015 року реорганізовано і перейменовано в Управління Держгеокадастру у Хмельницької області, на належного відповідача ОСОБА_8 управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та притягнуто до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_6 товариство з обмеженою відповідальністю «Велес».

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що наказом ОСОБА_3 управління Держземагенства у Хмельницькій області від 15 жовтня 2014 року №22-5329/14-14-сг ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, розташованої за межами населених пунктів ОСОБА_5 сільської ради. Відповідно до вимог діючого законодавства при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій у приватну власність передаються земельні ділянки (крім земель резервного фонду) працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров»я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). При цьому створений в процесі приватизації резервний фонд земель призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням переважно громадянами, зайнятими у соціальній сфері на селі, а також іншими особами, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання та які мають право на подачу клопотання про виділ землі з резервного фонду. Спірна земельна ділянка віднесена до земель резервного фонду. Однак відповідач ОСОБА_4 на території ОСОБА_5 сільської ради ніколи не проживав та не проживає, не зайнятий в соціальній сфері села, не був членом колишнього колгоспу, не працював і не працює у КСП «Горинь» та у ПОП «Горинь» с. Варварівка Славутського району. На території сільської ради проживають особи, які мають право на отримання земельних ділянок з резервного фонду і які земельних ділянок ще не отримували. Тому спірний наказ підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

В судовому засіданні прокурор Славутської міжрайонної прокуратури ОСОБА_9 позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Хмельницької області ОСОБА_1 подав письмове заперечення на позовну заяву. В судовому засіданні позову не визнав і пояснив, що спірна земельна ділянка знаходиться за межами населених пунктів ОСОБА_5 сільської ради Славутського району Хмельницької області і відноситься до земель резервного фонду. Розпорядником вказаних земель на момент видачу наказу було ОСОБА_8 управління Держземагенства у Хмельницькій області. ОСОБА_4 звернувся до управління із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому він надав повний пакет необхідних документів і підстав для відмови в задоволенні його заяви не було. Відповідно до п.7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість. Вказана норма визначає, що зазначене коло осіб має переважне право, а не виключне право на отримання земельної ділянки, як твердить позивач. Крім того, ця норма закону звужує коло осіб, що мають право на приватизацію, а тому суперечить Конституції України. Просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_4 належним чином повідомлений про день і час розгляду справи, про що свідчить відповідна поштова розписка, однак в судове засідання не з»явився та не повідомив про причини неявки.

Представник третьої особи ОСОБА_5 сільський голова ОСОБА_2 позовні вимоги Славутського міжрайонного прокурора підтримав і пояснив, що земельна ділянка, щодо якої відповідачу надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, за висновками геологорозвідки є ОСОБА_5 родовищем сапонітових глин. Воно визнано родовищем корисних копалин загальнодержавного значення. Про цю обставину було достовірно відомо ОСОБА_3 управлінню Держземагенства у Хмельницькій області. Відповідач ОСОБА_4 на території сільської ради ніколи не проживав та не проживає, не зайняий в соціальній сфері села, не був членом колишнього колгоспу, не працював і не працює у КСП «Горинь» та ПОП «Горинь» в с. Варварівка Славутського району Хмельницької області. На території сільської ради проживають особи, які мають право на отримання земельних ділянок з резервного фонду і які земельних ділянок ще не отримували. Вимоги прокурора вважає законними і просить позов задоволити.

Третя особа АТОВ «Велес» належним чином повідомлена про день і час розгляду справи, про що свідчить відповідна розписка, однак представник в судове засідання не з»явився та не повідомив про причини неявки.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши представлені письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом ОСОБА_3 управління Держземагенства у Хмельницькій області від 15 жовтня 2014 року №22-5329/14-14-сг ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовним розміром 2 га, розташованої за межами населених пунктів ОСОБА_5 сільської ради Славутського району Хмельницької області.

Відповідно до довідок № 10-2202-0.4-2002/2-15 від 07.05.2015 року та №10-2202-0.7-2087/2-15 від 14.05.2015 року, виданих Управлінням Держземагенства у Славутському районі Хмельницької області, земельна ділянка, щодо якої відповідачу ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою відноситься до земель резервного фонду ОСОБА_5 сільської ради за межами населених пунктів.

Із листів Варварівського сільського голови №02-25226/29/2014 від 17 листопада 2014 року, №02-25-227/2014 від 18 листопада 2014 року, протоколу №916 засідання колегії Державної комісії України по запасах крисних копалин при Державному комітетй природних ресурсів України від 13 грудня 2014 року вбачається, що в надрах земельного масиву, площею 52,4 га, щодо якого надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою 26 громадянам, в тому числі і відповідачу ОСОБА_4 залягає родовище сапонітових глин, яке є рідкісним та цінним.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст.78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 1 ст.33 Земельного кодексу України, громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Частиною 1 ст.116 Земльного кодексу Украъни передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

В силу п. 12 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів-відповідні органи виконавчої влади.

Згідно ч.1 ст. 25 Земельного кодексу України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров»я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки(паю).

Відповідно до ч.4 ст.25 Земельного кодексу України, площа земель, що передаються у приватну власність, становить різницю між загальною площею земель, що перебували у постійному користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, і площею земель, які залишаютьсяу державній чи комунальній власності (лісогосподарське призначення, водний фонд, резервний фонд).

Згідно ч.9 ст.25 ЗК України, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій.

Частиною 10 ст.25 ЗК України резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Відповідно до п. 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподларським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95 встановлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Із наведених вище правових норм слідує, що при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій у приватну власність передаються земельні ділянки (крім земель резервного фонду) працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). При цьому створений у процесі приватизації резервний фонд земель призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням переважно громадянами, зайнятими у соціальній сфері на селі, а також іншими особами, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Таким чином резервний фонд підлягає перерозподілу в першу чергу між працівниками державних та комунальних закладів, підприємств та організацій культури, освіти, охорони здоровя та пенсіонерам з їх числа, які проживають у сільській місцевості та лише такі, що мають право на подачу клопотання про виділ землі з резервного фонду.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6-36412св14 від 24.12.2014 року.

За інформацією виконкому ОСОБА_5 сільської ради Славутського району Хмельницької області №172 від 13 травня 2015 року відповідач ОСОБА_4 на території ОСОБА_5 сільської ради Славутського району ніколи не проживав, в колишньому колгоспі с. Варварівка, пізніше колективному сільськогосподарському підприємстві «Горинь» с. Варварівка, тепер приватно-орендному підприємстві «Горинь» с. Варварівка Славутського району Хмельницької області та соціальній сфері підвідомчої території не працював і не працює в розвитку інфраструктури населених пунктів сільської ради участі не брав.

Разом з тим, на території вказаної сільської ради проживають громадяни, які мають право на отримання земельних ділянок з резервного фонду та які ще не отримували земельні ділянки у власність, що стверджується інформацією виконкому ОСОБА_5 сільської ради Славутського району Хмельницької області від 15.06.2015 року за №02-25-116/2015 року.

Відповідно до п. «г» ч.3 ст.152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог ч.1 ст.155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним у судовому порядку.

Згідно п.«а» та п.«в» ст.21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, а також визнання реєстрації недійсною.

Відповідно до ст.14,19 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

На підставі наведено суд вважає, що спірний наказ ОСОБА_3 управління Держземагенства у Хмельницькій області 15 жовтня 2014 року № 22-5329/14-14 сг про надання відповідачу ОСОБА_4 дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства з резервного фонду площею 2,0000 га, розташованої за межами населених пунктів ОСОБА_5 сільської ради Славутського району Хмельницької області суперечить вимогам Конституції України, нормам Земельного кодексу України, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», тому вказаний наказ слід визнати незаконним і скасувати.

У відповідності до ст.88 ЦПК Україгни з кожного з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в дохід держави по 121 грн.80 коп.

Керуючись ст.8, 10, 14, 18, 209, 212, 213, 215, 223 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов задоволити. Визнати незаконним та скасувати наказ ОСОБА_3 управління Держземагенства у Хмельницькій області від 15 жовтня 2014 року №22-5329/14-14-сг про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір в дохід держави в розмірі 121 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Хмельницькій області судовий збір в дохід держави в розмірі 121 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Роїк В. П.