Провадження № 2/317/954/2015
Справа № 317/1242/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2015 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Сакояна Д.І.

при секретарі Грецовій О.Б.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації послуг адвоката за надання правової допомоги та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просить стягнути з відповідачки понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 7450 грн. 00 коп., моральну шкоду в сумі 5000 грн. 00 коп. та витрати на судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

В обґрунтування позову зазначила, що між позивачем і відповідачем довгий час відбувався судовий процес. Відповідач зверталась до позивача з різними предметами позовних заяв. Оскільки ОСОБА_1 не є фахівцем у галузі права та не могла обєктивно представляти свої інтереси в суді, за допомогою звернулась до адвокатів фахівців у галузі права. 26.08.2012 р. між адвокатом ОСОБА_5 та позивачкою укладена угода про надання правової допомоги та представлення інтересів у справі ОСОБА_3 За надання правової допомоги ОСОБА_1 було сплачено 2950 грн. 00 коп.

16.12.2012 р. між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір № 92 про надання правової допомоги та представлення інтересів у справі за позовом ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності. Вартість послуг адвоката складає: 500 грн. 00 коп. за складання процесуальних документів, 350 грн. 00 коп. за участь у судових засіданнях. За надання правової допомоги було сплачено 3800 грн. 00 коп.

Таким чином, у звязку з поданими позовами ОСОБА_3 до ОСОБА_1 позивач понесла витрати на правову допомогу у розмірі 7450 грн. 00 коп.

Також вказує, що у звязку з поданими позовами їй було завдано моральну шкоду, яку оцінює у 5000 грн. 00 коп., яка проявляється у душевних стражданнях, хвилюваннях у звязку з розглядами позовів відповідачки.

19 червня 2015 року до суду надійшла уточнена позовна заява аналогічна за змістом первинній, однак з застереженням, що згідно з розрахунком адвоката ОСОБА_2 за надані юридичні послуги ОСОБА_1, з урахуванням положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 р., вартість послуг адвоката за загальною кількістю годин складає: 10149 грн. 44 коп., тобто сплачені ОСОБА_1 4500 грн. 00 коп. адвокату ОСОБА_2 не перевищують граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу.

Відповідачем подані заперечення на позов з посиланням на те, що із наданих позивачем додатків до позову вбачається, що позивачу правова допомога надавалась адвокатом ОСОБА_5, про що між ними укладена угода про надання правової допомоги, однак вона не містить будь-якої суми за надання послуг. Також посилається на те, що позивач не надала доказів того, що адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_2 приймали участь у судових засіданнях та тривалість часу. Також позивачем не надано розрахунку, акту прийому-передачі виконаних робіт. Вимоги про стягнення моральної шкоди відповідач вважає необґрунтованими, оскільки позивач їх не доводить фактичними даними, доказами.

В судове засідання зявились позивачка та її представник, які позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі, надавши при цьому пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові.

В судове засідання зявились відповідач та її представник, які позовні вимоги не визнали в повному обсязі, надавши при цьому пояснення, аналогічні тим, що викладені у запереченнях на позов.

Суд, заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Питання про відшкодування витрат на правову допомогу має вирішуватися в порядку, передбаченому Главою 8 ЦПК України, оскільки за своєю правовою природою витрати на правову допомогу мають характер оплати, що здійснюється учасниками процесу в звязку зі зверненням до суду та повязані з розглядом конкретної справи, понесення яких не може розглядатися як підстава виникнення зобовязання із заподіяння шкоди, основні положення та порядок відшкодування якої визначаються Главою 82 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, передумовою для звернення до суду із даним позовом стало те, що ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа Запорізька державна районна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сімєю, про визнання права власності, придбаного під час проживання однією сімєю без реєстрації. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 03.03.2014 р. позов задоволено частково. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18.06.2014 р. рішення суду першої інстанції скасоване і ухвалене нове, яким в задоволенні позову відмовлено. Після цього позивачка звернулася до суду з даним позовом про відшкодування витрат на правову допомогу та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, а відтак до спірних правовідносин має застосовуватися ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення у ОСОБА_1 права на відшкодування понесених на правову допомогу витрат.

Так, ст. 79 ЦПК України закріплено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в ч. 2 (п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Статтею 84 ЦПК України передбачено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

За приписами ч. 3 ст. 89 ЦПК України в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, повязаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У тому разі коли питання про судові витрати не було вирішено при ухвалені рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що питання про судові витрати у конкретній справі не можуть вирішуватись іншим судом, шляхом предявлення позову, оскільки це не передбачено законодавством. При цьому, суд також враховує, що позивач у даній цивільній справі на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами у справі, де були понесені витрати на правову, не реалізувавши своє право на їх відшкодування.

Щодо вимог про стягнення моральної суд виходить з наступного.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

За змістом цієї норми права під протиправною поведінкою слід розуміти таку, протиправність якої встановлено постановою у справі про адміністративне правопорушення, вироком у кримінальній справі тощо.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У п. 3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. Пленум Верховного Суду України розяснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

З урахуванням зазначених законодавчих приписів суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено в судовому засіданні, що внаслідок дій відповідачки по зверненню до суду з позовами, їй завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, хвилюваннях, яких вона зазнала у звязку з порушенням її прав. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів саме протиправної поведінки відповідачки по відношенню до неї, оскільки сам факт звернення до суду з позовом є формою реалізації правомірної поведінки, що прямо передбачено ЦПК України.

Також судом враховано, що згідно із ч.ч. 1, 3 та 6 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені ч.ч. 2-5 цієї статті, суд може зобовязати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Предмет та підставу позову визначає виключно позивач (ст.ст. 10, 11 ЦПК України). Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у ч. 1 цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Суд враховує, що будь-яка особа, звертаючись до суду може помилятись в існуванні підстав для задоволення позову, а відмова у задоволенні позову не встановлює презумпції незаконності дій позивача, чий позов суд вважає необґрунтованим.

У п. 5 вказаної постанови Пленум Верховного Суду України зазначив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіюча шкоди і його вина, причинний звязок між протиправною дією та негативним наслідками.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу суд вважає, що позивачка не довела в судовому засіданні обставини, на які посилалася, як на підставу вимог та наявність моральної шкоди як такої. Посилання у судовому засіданні позивачки на те, що внаслідок подання позовів відповідачем вона була позбавлена можливості розпорядитись спадщиною, повинна була витрачати кошти на захист своїх прав не є складовими моральної шкоди у розумінні ст. 23 ЦК України.

Наразі матеріали даної цивільної справи не містять документального підтвердження ані факту спричинення шкоди, ані протиправності дій відповідача, ані причинного звязку між протиправною дією та негативним наслідками.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 214-215, 226 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації послуг адвоката за надання правової допомоги та стягнення моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.І. Сакоян