Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року Новогродівський міський суд Донецької області

в складі: головуючого судді Пархоменко О. Ф.

при секретарі Коваленко О.І.

з участю : представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Тимофєєва Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новогродівка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Селидіввугілля» в інтересах відокремленого підрозділу «Шахта 1/3 «Новогродівська» про зобов»язання виконати певні дії, визнання наказів ( розпоряджень) незаконними, стягнення положених при звільненні платежів та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

14.01.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ДП «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта 1/3 «Новогродівська» про зобов»язання виконати певні дії, визнання наказів ( розпоряджень) незаконними, стягнення положених при звільненні платежів та моральної шкоди, вказуючи на те, що він знаходився в трудових відносинах з ВП шахта 1/3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля" з 03.11.2014 року по 18.12.2014 року. Трудовий договір було розірвано на підставі ст.40п.4 КЗпроП України, за прогули. За період трудових взаємовідносин з відповідачем останніми неодноразово порушувались його законні права, а саме: при допуску його до роботи із шкідливими і небезпечними умовами праці, відповідач не забезпечив його за свій рахунок засобами індивідуального захисту, а саме спеціальним одягом та взуттям, чим порушив вимоги ст.7,8 Закону України «Про охорону праці» та умови колективного договору підприємства. Таким чином він був вимушений користуватися не сертифікованим одягом при виконанні трудових обов»язків, який він сам придбав для себе за свої кошти. При залученні його до роботи у вечірній та нічний час відповідач несвоєчасно нараховував та оплачував 20% надбавку до заробітку, чим порушив вимоги ст.108 КЗпП України та умови колективного договору підприємства. З 11.12.2014 року та в подальшому відповідач без законних підстав відсторонив його від роботи, чим порушив приписи ст.46 КЗпП, у зв»язку з чим цей період часу складає вимушений прогул. У період трудових взаємовідносин оплату праці відповідач здійснював з порушенням строків, передбачених ст.115 КЗпП та умов колективного договору підприємства. Незаконне відсторонення від роботи призвели до неможливості влаштування на іншу роботу, позбавило основного джерела доходу та спричинило моральних страждань. На його звернення щодо суми заборгованості, відповіді він не отримав. Також відповідач проігнорував його вимоги, викладені у заяві про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України. Заяву він надав у приймальню, але його вимоги залишились без задоволення. Підставою для звільнення його з роботи стали нібито прогули 4,6,7,8,10 грудня 2014 року. Але 04.12.2014 року він прийшов на роботу, отримав наряд та здійснив спуск в шахту, де в 09-30год. його було затримано за підозрою у розкраданні ( зіпсуванні) кабелю, після чого на вимогу гірничого майстра він був вимушений виїхати на поверхню для дачі пояснень представникам правоохоронних органів з приводу викрадення кабелю, а тому впродовж зміни він був відсутній на робочому місці за незалежними від нього причинами, а це не є прогулом, так як він знаходився на території шахти. На час його звільнення -18.12.2014 року не була доведена його вина у викраденні майна підприємства, але всупереч цьому відповідач своїм наказом утримав з його заробітної плати середній заробіток на відшкодування матеріальної шкоди в порушення ст..130,138КЗпП. Також 06,07,08,10 грудня він не був на роботі з поважних причин, про що сповістив свого керівника. 05 грудня 2014 року, скориставшись своїм вихідним днем, він виїхав до м.Донецька, щоб провідати своїх рідних. Під час перебування у Донецьку почалися артилерійні обстріли міста і він не міг виїхати з міста, тому він був вимушений залишитися в Донецьку до 10 грудня, тому не вийшов на роботу. Всупереч цим обставинам відповідач за відсутність його на роботі виніс йому догану, порушивши порядок накладення дисциплінарного стягнення, а саме- не витребувавши письмово пояснення. Тому вважає, що відповідач повинен змінити запис у його трудовій книжці зі слів « звільнений за ст..40п.4 КЗпП, за прогули» на «звільнений за ч.3 ст.38 КЗпП, у зв»язку з порушенням підприємством законодавства про працю, умов колективного та трудового договору. Крім того, відповідач повинен виплатити йому всі суми, що належать при звільненні, в тому числі заробіток за весь час затримки розрахунку та вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку. Також відповідач повинен сплатити йому неправомірно утриманий середній заробіток, скасувати наказ про утримання цього заробітку в рахунок відшкодування шкоди, та сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу . Крім того, своїми незаконними діями відповідач спричинив йому моральну шкоду, так як звільнив його безпідставно, залишивши без роботи, не сплатив належні йому кошти, заставив переживати за подальше працевлаштування та кар»єру, він хвилюється з приводу існування його молодої сім»ї, він вимушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Просить визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта 1/3 «Новогродівська» №68(п) від 18.12.2014 року про його звільнення за ст.40п.4 КЗпП України; просить визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта 1/3 «Новогродівська» про утримання з нього середнього заробітку в рахунок відшкодування матеріальної шкоди; визнати незаконними дії ДП «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта 1/3 «Новогродівська» щодо відсторонення його від роботи; зобов»язати ДП «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта 1/3 «Новогродівська» видати наказ про його звільнення з роботи гірника по ремонту гірських вироблень з 17.12.2014 року, вказавши формулювання причини звільнення- «розірвання трудового договору з працівником за власним бажанням у зв»язку з невиконанням уповноваженим власником (органом) законодавства про працю за п.3 ст.38 КЗпП України. Просить зобов»язати ДП «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта 1/3 «Новогродівська» внести зміни до моєї трудової книжки та здійснити запис про його звільнення з роботи гірника по ремонту гірських вироблень з 17.12.2014 року, вказавши формулювання причини звільнення- «розірвання трудового договору з працівником за власним бажанням у зв»язку з невиконанням уповноваженим власником (органом) законодавства про працю за п.3 ст.38 КЗпП України. Просить стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.12.2014 року по 17.12.2014 року з причин незаконного відсторонення від роботи; заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.11.2014 року по 17.12.2014 року у розмірі, встановленому судом без утримання з нього прибуткового податку з громадян й інших обов»язкових платежів, а також вихідну допомогу, в зв»язку з припиненням трудового договору, внаслідок порушення відповідачем законодавства про працю в сумі 18000грн.

Представник позивача в судовому засіданні відмовилась від вимог про відшкодування моральної шкоди, інші вимоги повністю підтримує.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, так як позовні вимоги позивачем нічим не підтверджені, розрахунок з позивачем проведений повністю. Підтримують своє заперечення на позов та просять в позові відмовити.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов не обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач знаходився в трудових відносинах з відповідачем з 03.11.2014 року по 18.12.2014 року, звільнений за ст.40 п.4 КЗпП України - за прогули ( копія трудової книжки в матеріалах справи).

01 грудня 2014 року в 1 зміну гірничим майстром дільниці РВР ОСОБА_4 робітникам дільниці ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 був виданий наряд на доставку пускача ПВІ-125 і ящика з інструментом на збірний конвеєрний квершлаг 17-К8. Після цього вказані працівники спустились у шахту для виконання наряду. Приблизно о 08-45год. ОСОБА_3 і ОСОБА_5 залишили робоче місце та не повернулися до закінчення робочої зміни - 14-00, про що свідчать письмові пояснення працівників ОСОБА_6 і ОСОБА_7, а також докладна записка гірничого майстра ОСОБА_4., який перевіряв виконання наряду. Таким чином ОСОБА_3 був відсутній на робочому місці понад 3 години, що є прогулом, порушенням трудової дисципліни, порушенням п.1.11 Інструкції з охороні праці, безпечному виконанню робіт і поведінки у шахті ГРГВ; п.11 Правил внутрішнього трудового розпорядку; п.6.1 Колективного договору ОП «Шахта 1/3 «Новогродівська», та є підставою для звільнення, відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України.

Приблизно о 10год.30хв. ОСОБА_3, ОСОБА_5 були затримані гірничим майстром дільниці ПП-1 ОСОБА_8 на північному відкаточному конвеєрному квершлагу пласта 1.1 за розтином броньованого кабелю з метою крадіжки мідних жил, внаслідок чого спричинили майнову шкоду підприємству. В своїх письмових поясненнях ОСОБА_3 визнав свою провину по факту псування майна державного підприємства та зазначив, що вони з ОСОБА_5 неодноразово, а саме 03 та 04 грудня 2014 року вирізали та псували кабель, в мідь з нього здавали до пункту прийому металів у м.Новогродівка, за що отримували гроші. Як свідчить пояснення ОСОБА_3 сдав викрадену з шахти мідь 03.12.2014 року та його власна вигода склала 150грн.( за 3 кг міді). 16..1.2.2014 року на позмінних зібраннях пудового колективу дільниці, працівники висловили свою одностайну думку, що цим працівникам не місце у трудовому колективі шахти.

В протоколі позмінних зібрань трудового колективу працівники дільниці РВР ініціювали перед керівництвом шахти звільнення з підприємства ОСОБА_3 і ОСОБА_5, як таких, що з метою власного збагачення неодноразово псували та викрадали майно державного підприємства, своїми протиправними діями завдавали збитків державному підприємству та порочили чесне ім»я робочої людини.

Також на ВП «Шахта 1/3 Новогродівська», 11.12.2014 року відбулось засідання постійно діючої комісії з питань охорони праці і промислової безпеки, на якому виробничим колективом всієї шахта був розглянутий випадок псування та крадіжки шахтного майна вказаними особами. За результатами голосування трудового колективу шахти ( протокол №25 від 11.12.2014 року) була висловлена вимога до керівництва підприємства про звільнення ОСОБА_3 і ОСОБА_5

Згідно табеля використання робочого часу та докладної записки начальника дільниці РВР ОСОБА_9 ГРГВ ОСОБА_3 окрім своєї відсутності на робочому місці 04.1.2.2014 року, не з»явився на роботу 6,7,8,10 грудня 2014 року та не надав будь яких виправдовувальних документів своєї відсутності, що також є прогулами без поважних причин, порушенням трудової дисципліни, порушенням п.1.11 Інструкції з охороні праці, безпечному виконанню робіт і поведінки у шахті ГРГВ; п.11 Правил внутрішнього трудового розпорядку; п.6.1 Колективного договору ОП «Шахта 1/3 «Новогродівська», та є підставою для звільнення, відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України.

Посилання ОСОБА_3 на його знаходження у м.Донецьку ( в зоні АТО) у вказані дні є не переконливими, оскільки він будь-яким чином або документом це не підтвердив. Крім того, будь хто з його родини не з»являвся до підприємства та не надсилав будь-яких пояснень з підтвердження цього факту. В позові ОСОБА_3 виклав не правдиву інформацію про повідомлення заздалегідь свого керівника про свою відсутність. Таких повідомлень від ОСОБА_3 не надходило, як до керівництва шахти, так і до безпосереднього керівника дільниці, у зв»язку з чим начальником дільниці була подана докладна записка директору шахти про безпідставну відсутність ОСОБА_3 на роботі без повідомлення поважних причин.

Не відповідає дійсності і ствердження позивача про винесення йому догани за вчинені прогули. Такий наказ підприємством не видавався.

Посилання позивача на незабезпечення його при допуску до роботи спецодягом та взуттям за кошти підприємства та порушення у зв»язку з цим вимог ст..ст.7,8 ЗУ «Про охорону праці» і умов Колективного договору підприємства також є необґрунтованими, так як відповідно до ч.2 ст.8 ЗУ «Про охорону праці» роботодавець здійснює за рахунок коштів державної підтримки на собівартість товарної вугільної продукції придбання засобів індивідуального захисту відповідно до нормативно-правових актів з охорони праці та колективного договору. Частиною 3 цієї статті передбачено, що у разі придбання працівником спецодягу, інших засобів індивідуального захисту за свої кошти, роботодавець зобов»язаний компенсувати всі витрати на умовах, передбачених колективним договором.

Згідно п.7.10 Колективного договору ВП «Шахта 1/3 Новогродівська» уповноважений власником зобов»язується компенсувати протягом 30 календарних днів витрати працівника, підтверджені документально ( касовий або товарний чеки) на придбання спецодягу та інших засобів індивідуального захисту, якщо внаслідок несвоєчасного забезпечення власником роботодавця він був вимушений придбати їх за власні кошти. Факт придбання встановлюється на підставі заяви працівника, завізованої начальником дільниці ( гірничим майстром, бригадиром).

Тобто Законом та Колективним договором встановлений порядок відшкодування роботодавцем витрат працівника, який придбав спецодяг та інші засоби індивідуального захисту за власні кошти. У даному випадку позивач приступив до роботи у листопаді 2014 року до роботи у власному спецодягу та взутті, при цьому він не подавав до керівництва шахти заяву або документи, підтверджуючі придбання спецодягу та взуття для відшкодування понесених витрат, та не заявляв жодних претензій з цього приводу. Таким чином відповідачем не був порушений зазначений вищенаведеними нормами порядок.

Також позивач безпідставно посилається на несвоєчасне нарахування та сплату 20% надбавки за роботу у вечірній та нічний час та порушення у зв»язку з цим підприємством ст..108 КЗпП України, оскільки у період його праці з 03.11.2014 року по 18.12.2014 року згідно табеля обліку використання робочого часу за листопад, грудень 2014 року ОСОБА_3 по графіку працював по першим змінам з 06-40 до 14-40год. ( копії табелів в матеріалах справи).

Також не знайшли свого підтвердження звинувачення позивача у порушенні відповідачем ст..46 КЗпП України, оскільки підприємством не видавалось наказів про відсторонення ОСОБА_3 від роботи. Позивач з»явився на підприємство 11.12.2014 року та повідомив про написання ним заяви про звільнення за власним бажанням, але пізніше 15.12.2014 року надав пояснення про знаходження 6,7,8,10 грудня 2014 року у м.Донецьку у зоні АТО та заявив, що він не підлягає звільненню, посилаючись на лист Мінпраці України № 7302 14-14/13 від 08.07.2014 року. Після цього, 15.12.2014 року адміністрацією шахти до Первинної профспілкової організації ПРВП України було надане подання про згоду на звільнення ОСОБА_3 за вчинені прогули 4, 6,7,8,10 грудня 2014 року. Своїм рішенням у протоколі №6 від 18.12.2014 року профспілкова організація надала згоду на звільнення ОСОБА_3, після чого адміністрацією підприємства був виданий наказ № 68-11 від 18.12.2014 року про звільнення за прогули ОСОБА_3 (копія наказу в матеріалах справи).

Позивач також вказує у позові, що підприємством на його вимоги не були надані відомості, стосовно його роботи на підприємстві, із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати, а також не були надані письмові докази про нарахування сум при звільненні, чим порушено ст..49, ст..116 КЗПП України, але до підприємства з цього приводу він письмово не звертався. Немає і копій цих звернень в додатку до його позовної заяви.

Щодо вимог позивача про скасування наказу про утримання з нього середнього заробітку, то відповідно до ст..130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, внаслідок порушення покладених на них трудових обов»язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму, дійсну шкоду лише в межах і порядку, передбачених законодавством і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Згідно ст..135-3 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсування матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

Після встановлення факту зіпсування 04.12.2014 року майна підприємства працівниками ОСОБА_3 та ОСОБА_5, на підприємстві була проведена вибіркова інвентаризація за наказом №2891 від 05.12.2014 року, за результатами якої встановлена відсутність 27 метрів броньованого кабелю СБВШ 6 кВт 3х120, який знаходився у підзвітності начальника дільниці УЕС. Розмір заподіяної шкоди був визначений за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку, згідно із Порядком визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженим постановою КМУ №116 від 22.01.1996 року. Сума заподіяної шкоди склала 62337,51грн. У зв»язку з цим адміністрацією ВП «Шахта 1/3 Новогродівська» був виданий наказ №2895 від 05.12.2014 року про притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_3, шляхом утримання в рахунок часткового погашення матеріальної шкоди суми у розмірі середньомісячного заробітку 5990,98грн.

Відповідно до ст.10,60 ЦПК України саме на позивача покладений обов»язок доведення правомірності своїх вимог та надання необхідних доказів. Але позивачем до суду не було надано жодного обґрунтування своїх вимог, зазначених у позовній заяві, доказів в підтвердження правомірності своїх дій, а навпаки з боку відповідача були надані достатні докази необґрунтованості позову, а тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 130, 135-3 КЗпроП України, ст. 34 Закону України ""Про оплату праці", Порядком визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженим постановою КМУ №116 від 22.01.1996 року ст.ст. 10, 60, 212, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Державного підприємства «Селидіввугілля» в інтересах відокремленого підрозділу «Шахта 1/3 «Новогродівська» про зобов»язання виконати певні дії, визнання наказів ( розпоряджень) незаконними, стягнення положених при звільненні платежів та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Новогродівський міський суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя: