Справа № 569/2738/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі - Андрощук О.Я.,

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Меніка В.В.

розгянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради, третя особа - Друга Рівненська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до Рівненської міської ради, третя особа - Друга Рівненська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_4. Спадкове майно ОСОБА_4, складається з квартири АДРЕСА_1, де спадкодавець був прописаний, проживав, користувався та розпоряджався вищевказаною квартирою до дня смерті. Померлий ОСОБА_4 заповів все своє майно їй ОСОБА_1

Дотримуючись строку для прийняття спадщини визначеного чинним законодавством України вона особисто звернулась до державного нотаріуса Другої Рівненської державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва про спадщину на нерухоме майно, однак отримала відмову, оскільки у неї відсутній правовстановлюючий документ на вищевказане Спадкове майно.

Із відповіді КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» позивачу стало відомо, що власниками квартири АДРЕСА_1 все ще рахуються батьки померлого ОСОБА_4, - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року та ОСОБА_6 який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Крім того, позивачка посилається на те, що нею, як єдиним спадкоємцем, було оформлено грошовий вклад покійного ОСОБА_4 та отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12.12 2014 року.

Просить визнати за нею ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позивачка та її представник - адвокат Менік В.В. в судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги та просят суд їх задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечила щодо їх задоволення.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явивсь, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи та враховуючи те, що представник відповідача не заперечила проти задоволення позовних вимог і це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції від 16.12.2013 року.

Згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С.С., від 12.12.2013 року зареєстрованого в реєстрі за №2837, покійний ОСОБА_4 заповів все своє майно позивачу, ОСОБА_1

Батьки спадкодавця померли ще до його смерті, а осіб, які згідно ст. 1241 ЦК України мали б право на обов'язкову частку у спадщині, немає, тому позивачка є єдиним спадкоємцем за заповітом.

У встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк, позивачка звернулася до Другої Рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами справи.

Однак, позивачці було відмовлено в оформленні її прав на спадкове майно.

Викладене підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Другої Рівненської державної нотаріальної контори від 04.11.2014 року.

П. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно листа КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації від 12.11.2014 року за №811 відомо, що квартира АДРЕСА_1, яка входить до складу спадщини належить на праві приватної спільної сумісної власності, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.11.1993 року, виданого фондом державного-комунального майна міської Ради народних депутатів - ОСОБА_10 та ОСОБА_6.

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 виданого від 22.08.1969 року, підтверджується, що ОСОБА_4 був сином ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла мати, ОСОБА_4,- ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер батько, ОСОБА_4, - ОСОБА_6. Спадкові справи після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не заводились.

За положеннями статті 22, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, які діяли на час відповідних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналогічні положення містяться в ст.ст. 60, 61, 70 Сімейного кодексу України, згідно яких майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За положеннями ч.2 ст. 370 Цивільного кодексу України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до статті 548, 549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що діяли на момент смерті матері спадкодавця, син померлої ОСОБА_4, як спадкоємець першої черги та спадкоємець, що на час смерті та відкриття спадщини постійно проживав разом зі своєю матір'ю - ОСОБА_5, вважається таким,що фактично прийняв спадкове майно померлої ОСОБА_5

Керуючись статтями 1261, ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, ОСОБА_4, фактично вступив в управління та володіння ? (однією другою) частиною у квартирі АДРЕСА_1, як спадковим майном, що залишилось після смерті його батька, ОСОБА_6, оскільки на момент смерті свого батька та, в подальшому, був прописаний, проживав та користувався спадковим майном свого батька, ОСОБА_6, тому вважається таким, що фактично прийняв спадкове майно померлого.

Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_4, померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 року, за життя, жодних заяв про відмову від спадщини після смерті своїх батьків - не заявляв, а тому, як спадкоємець першої черги, який постійно проживав разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини, є таким, що прийняв спадщину після смерті своїх батьків, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яка складається із квартири АДРЕСА_1.

Допитані в судову засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили вищевикладені обставини, а саме факт проживання ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 із своїми батьками, до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року та факт відсутності у спадкодавця ОСОБА_4 будь-яких інших родичів.

Підтвердженням, того що у спадкодавця ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, інших спадкоємців (зокрема дітей) на день відкриття спадщини не було, є інформація надана відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції від 24.07.2015 року.

Також, підтвердженням що позивачка ОСОБА_1 лише одна спадкоємиця ОСОБА_4, є свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12.12.2014 року, видане державним нотаріусом Другої рівненської державної нотаріальної контори на грошовий вклад по пенсійному картковому рахунку.

Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1222 Цивільного кодексу України визначено, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1223 Цивільного кодексу України визначено, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Пунктом 1 статті 1235 Цивільного Кодексу України зазначено, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Пунктом 2 статті 1236 Цивільного Кодексу України встановлено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1297 Цивільного кодексу України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 Цивільного кодексу України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 Цивільного кодексу України).

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, встановлено: 4.18. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно із ч.2 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 392 Цивільного кодексу України передбачає що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В зв'язку з тим, що позивачка позбавлена можливості оформити свої права на спадкове майно та в зв'язку з тим, що в неї відсутній оригінал праововстановлюючого документу, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 16, 328, 368, 370, 392, 1216, 1220, 1222, 1223, 1233, 1235, 1236, 1268, 1297 ЦК України; ст.ст. 1, 11, 15, 60, 88, 114, 212, -215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Рівненської міської ради, третя особа - Друга Рівненська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_4 спадщини, як спадкоємцем першої черги, після смерті матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року та батька, ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського

міського суду О.Я. Тимощук