Справа № 559/79/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі:

головуючого Тростянчук Г.Г.

при секретарі Лахіта Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубно справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину в майні подружжя,

в с т а н о в и в :

позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину в спільному майні подружжя, а саме: ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 Дубенського району Рівненської області з приналежними до нього по господарськими будівлями та спорудами.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.01.1990 року, а на підставі рішення Дубенського міськрайонного суду шлюб був розірваний, про що в книзі реєстрації розірвання шлюбу за № 175 від 06 листопада 2004 року зроблено відповідний запис.

Під час шлюбу ними спільно був придбаний житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: Рівненська область, Дубенський районАДРЕСА_1 житловою площею 57,1 кв.м. Це підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 26 березня 1997 року, який зареєстрований в Державному комунальному малому підприємстві «Архітектор» Дубенської міської ради за №121 від 26.03.1997 року. В даному договорі покупцем зазначений відповідач. Оскільки, на час укладення договору вони перебували в зареєстрованому шлюбі та будинок був придбаний за спільні кошти подружжя, він є їхньою спільною сумісною власністю.

Згідно зі ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю редакції 1963 року та ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні норми містилися і в Кодексі про шлюб та сім'ю, який діяв на момент придбання будинку.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Жодного договору щодо спільного майна між ними з відповідачем не укладалося, а тому діє загальне правило визначене цією статтею

Частиною 1 ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Будинок був придбаний та добудований ними за спільні кошти, а отже вони є рівноцінними співвласниками на праві спільної сумісної власності.

Згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідач по справі не визнає її права на їх спільний будинок, не бажає в законний спосіб вчинити правочин, щоб їй перейшла 1/2 частина житлового будинку, тому я змушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину у спільному майні подружжя, до складу якого входять зазначений вище будинок з приналежними до нього господарськими і побутовими будівлями та спорудами.

У судове засідання позивачка не з'явилася, просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач, належно повідомлений про день та час слухання справи в судове засідання не з'явилися. Просить справу розглядати за його відсутності, позов визнає.

Суд проводить розгляд справи на основи матеріалів справи.

Згідно ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.01.1990 року, а на підставі рішення Дубенського міськрайонного суду шлюб був розірваний, про що в книзі реєстрації розірвання шлюбу за № 175 від 06 листопада 2004 року зроблено відповідний запис (а.с.5).

Під час шлюбу ними спільно був придбаний житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: Рівненська область, Дубенський районАДРЕСА_1 житловою площею 57,1 кв.м. Це підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 26 березня 1997 року, який зареєстрований в Державному комунальному малому підприємстві «Архітектор» Дубенської міської ради за №121 від 26.03.1997 року (а.с.6). В даному договорі покупцем зазначений відповідач. Оскільки на час укладення договору вони перебували в зареєстрованому шлюбі та будинок був придбаний за спільні кошти подружжя, він є їхньою спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Жодного договору щодо спільного майна між сторонами не укладалося, а тому діє загальне правило визначене цією статтею

Частиною 1 ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Будинок був придбаний та добудований ними за спільні кошти, а отже вони є рівноцінними співвласниками на праві спільної сумісної власності.

Згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідач по справі не визнавав права позивачки на їх спільний будинок, не бажав у законний спосіб вчинити правочин, щоб їй перейшла 1/2 частина житлового будинку, тому вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину у спільному майні подружжя, до складу якого входять зазначений вище будинок з приналежними до нього господарськими і побутовими будівлями та спорудами.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212, 213 ЦПК України, ст.ст.355. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 63, 68 СК України, суд

в и р і ш и в:

позов задоволити: визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину в спільному майні подружжя, а саме: 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 Рівненської області з приналежними до нього по господарськими будівлями та спорудами.

На рішення може бути подано апеляцію до апеляційного суду Рівненської області протягом 10 днів через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя: