Справа № 545/2278/15-ц
Провадження № 2/545/1270/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2015 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі : головуючого - судді Гальченко О.О.,

при секретарі Корба Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка 12.08.2015 року звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що з 2011 року, вона та відповідач перебували у шлюбі. Від шлюбу мають малолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Октябрським відділом РАЦС Полтавського МУЮ Полтавської області, серії НОМЕР_1 від 05.07.2012 року.

04.02.2012 року між ними був розірваний шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 04.02.2012 р. серії НОМЕР_2. Фактично ж шлюбні відносини між иами припинено з січня 2012 року, вони з відповідачем проживають окремо, дитина проживає з нею. Спорів стосовно міста проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з нею. 13.09.2012 року Октябрським районним судом міста Полтави було видано виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. За період з вересня 2012 року по даний час, відповідач сплатив на користь та утримання доньки 1 887,95 грн.. На сьогоднішній день за ОСОБА_2 рахується заборгованість по виплаті аліментів в сумі 13 454,71 грн. та також мається заборгованість з виконавчого збору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини.

З моменту народження дитини, відповідач не піклувався та не проявляв ніякої уваги до доньки, навіть не забрав їх з донькою з лікарні. Після народження доньки вона з дитиною стала проживати зі своїми батьками, які допомагали та допомагають на даний час доглядати та виховувавати доньку.

З 14.08.2014 року по даний час донька відвідує дитячий садок-ясла № 5 «Ягідка», за весь час коли донька ходить до садочку, батько жодного разу її не відвідував, не сплачував за садочок, не цікавився її успіхами в дошкільному навчанні, що підтверджується характеристикою на дитину ОСОБА_3 за № 63 від 09.06.2015 року.

За весь час після фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. За три роки, відповідач жодного разу не привітав доньку з днем народження, не подарував жодного подарунку.

На даний час вона з донькою проживає в квартирі батьків за адресою АДРЕСА_1, дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею та дитиною склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню

дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Згідно психолого-педагогічною характеристикою на дитину з дитячого садка, встановлено стійкий емоційний зв»язок між дитиною та матір»ю.

Дитина знаходиться на обліку в КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Полтави», за адресою: м. Полтава, провулок Рибальський, 10 в. Дитині вчасно проведені профілактичні щеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди, стан здоров»я задовільний. Нагляд за станом здоров»я дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день здійснює вона. Відповідач участі в цій сфері життя дитини не приймав, що підтверджується довідкою з лікарні від 18.06.2015 року за вих. № 01-11/750.

Отже, відповідач, як батько, свідомо нехтував та продовжує нехтувати своїми батьківськими обов»язками, не виявляє належної уваги до своєї рідної дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема : не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

Всі факти викладені в позові підтверджуються також письмовими поясненнями її матері - ОСОБА_6, сусідки - ОСОБА_7, хрещених батьків доньки - ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Вдповідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування її та дитини, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов»язки, покладені на нього законом.

Згідно абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема : не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Згідно ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов»язків щодо дитини.

Відповідно до ч.2 ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язаний брати участь у її вихованні.

Нехтування батьківськими обов»язками з боку батька, на мою думку, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так із правової точки зору.

Відповідно до ч. 4 ст.155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов»язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Ст. 164 СК України містить перелік підстав для застосування до винної особи такого виду відповідальності як позбавлення батьківських прав.

Прохала позбавити батьківських прав відповідача у відношенні малолітньої доньки - ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивачка та її представник - ОСОБА_10 ( а. с. 54 ) позовні вимоги підтримали з підстав вказаних у позові та прохали позов задовольнити. Позивачка вказала, що вона жодним чином не перешкоджає і не перешкоджала відповідачу як батьку дитини спілкуватися із дитиною, а навпаки допомагала йому знайти з дитиною контакт при їх побаченнях після звернення відповідача до служби за встановленням графіку побачень. Але,

відповідач не розуміє, що дитина мала, його не знає, тому плакала при ньому та не хотіла до нього йти, а він робив їй зауваження, що вона не може належним чином заспокоїти дитину. При побачення з дитиною не бажав гратися з нею, мотивуючи тим, що він вже не в тому віці щоб гратися. Між собою вони мають негативні стосунки, бо відповідач бажає та наполягає на зустрічах з дитиною наодинці і не в ті часи, коли йому зручно, бо не розуміє також режиму дитини, що вона спить вдень та харчується за певним розкладом. Тому, він безпідставно ображається та обурюється на дитину, кажучи дитині, що він їй більш не папа., нецензурно лається, в їй каже, що не буде сплачувати аліменти та щоб вона пам»ятала, що завжди буде від нього залежати та одного разу навіть чуть не вдарив при дитині. Не дав їй згоди на поїздку з дитиною для оздоровлення останньої на море неодноразово. Відмовив у придбанні для дитини ортопедичного взуття, ліків, посилаючись на відсутність коштів, але одночасно придбавав для дитини не потрібні їй речі, які в неї вже є. Обізнаний де вона проживає з дитиною та в який садочок ходить дитина. Всі витрати лежать на ній повністю. Спілкуватися із дитиною забажав лише коли дитині виповнилось 2,8 років, бо вони випадково зустрілися, а коли дитина народилася недоношеною, то питав чи не «даун» дитина. Тільки з 2015 року почав сплачувати аліменти невеликими сумами. Сам не виконував встановлений службою графік спілкування з дитиною.

Представник позивачки додав, що існує рішення відповідної служби про визначення участі батька у вихованні дитини та їх побачень, але що спонукало відповідача звернутися до служби не відомо, бо він повністю обізнаний де проживає дитина та до якого садочка ходить і позивачка не чинила йому жодних перепон у спілкуванні з дитиною, але з врахування режиму дня дитини. Не цікавиться станом здоров»я дитини, не забирав з лікарні позивачку з дитиною, тому позивачка сама поставила на ноги дитину і йому не відомо, що вона пройшла для цього. Всі витрати по утриманню дитини, її розвитку та вихованню лежать на позивачі та її родичах, тому відповідач свідомо самоусунувся від піклування та виховання дитини та свідомо нехтує своїми обов»язками по утриманню дитини, тільки дбає про свої права щодо дитини.

Представник відповідача - ОСОБА_11 ( а. с. 57 ) позовні вимоги не визнав, пояснивши, що справа не містить доказів для його задоволення. Між сторонами не було досягнуто згоди по режиму спілкування відповідача з дитиною, тому відповідач звертався до служби за встановленням такого графіку, який потім змінював двічі. Тому, відповідач не ухилявся, а намагався реалізувати право на побачення з дитиною, а позивачка перешкоджала через їх несприятливі стосунки між собою. Відповідач працює постійно реалізатором на ЦКР м. Полтава, тому не має змоги постійно відлучатися з роботи. Також, надав докази що стосуються участі в утриманні дитини у вигляді квитанцій. Що стосується висновку Служби про доцільність позбавлення батьківських прав, то вважає, що комісія прийняла до уваги лише на підставі письмових пояснень позивачки, її родичів та друзів, а що стосується пояснень відповідача під час засідання комісії, то їх не було надано відповідачем, бо він не з»явився через перебування на роботі один раз, а на другий раз його не викликали.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради - Кривоніс Л.В. ( а. с. 101 ) позов підтримала та пояснила, що дитина проживає разом з матір»ю, яка про неї піклується належним чином та в гарних умовах Даних, що позивачка чинила перешкоди у спілкуванні відповідача з дитиною служба не має, а рішення служби відповідач не виконує та має постійні зауваження до позивачки, які висловлює в службу. Служба не контролювала виконання своїх рішень відповідачем.

Решта осіб в засідання не з»явилися. Відповідач, не зважаючи на те, що за клопотанням позивачки його явка до суду визнана обов»язковою, неодноразово на виклики суду не з»явився в засідання, надавши суду письмове пояснення, яке знайшов час завірити у виконкомі Терешківської сільради Полтавського району, не зважаючи на свою зайнятість на роботі, яке складається із претензій до позивачки та фактично підтверджує негативні стосунки між ними ( а. с. 112 ).

Представник третьої особи - Полтавської ОРДА в особі Служби у справах дітей в судове засідання не з»явився, надавши на адресу суду заяву про розгляд справи без їх участі та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ( а. с. 107 - 111 ). Тому, суд за згоди

з»явившихся сторін, вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не з»явившихся, належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи.

Судом встановлено, що у сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.05.2011 року по 04.02.2012 року, від якого мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає із позивачкою ( а. с. 21 - 23 ). Після розірвання шлюбу, припинення подружніх відносин між сторонами, після досягнення дитиною 2-х років батько дитини кілька разів бачився з дитиною, а згідно рішення суду від 13.09.2012 року зобов»язаний до сплати аліментів на утримання дитини у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, борг по яким станом на 01.11.2015 року становить 17 535,46 грн. ( а. с. 18 - 20, 58, 75 - 77 ). Іноді добровільно перераховував позивачці дрібні кошти та дарував іграшки, що підтверджується копіями чеків та цих фактів не заперечувала позивачка ( а. с. 83 - 84 ).. Крім того, після погіршення стосунків між сторонами, відповідач намагався зустрітися з дитиною, для чого звертався до Служби у справах дітей Октябрської районної у м. Полтава ради, що підтверджується матеріалами справи та особистими поясненнями з»явившихся сторін ( а. с. 78, 79 - 81 ). В той же час вказані рішення Служби… не виконував з невідомих суду причин ( а. с. 59 - 64 ) та не надав дозволу позивачці для виїзду з дитиною для оздоровлення та відпочинку ( а. с. 65 - 68 ), не цікавився станом здоров»я дитини ( а. с. 28, 29, 69 - 70 ), не притягувався до кримінальної відповідальності ( а. с. 82 ). Служба у справах дітей Октябрської районної у м. Полтава ради не здійснювала контролю за виконанням своїх рішень відповідачем за його зверненнями. Будь-яких перешкод у побаченнях дочки з відповідачем позивачка не чинила, а діяла в інтересах дитини та з врахуванням її стану здоров»я та виконанням режиму для дитини відповідного віку. Згідно висновку органу опіки та піклування Полтавської РДА від 21.12.2015 року, вирішено вважати за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача щодо малолітньої дочки.

Суд, заслухавши з»явившихся сторін, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, висновок Полтавської РДА в особі Служби у справах дітей, вважає, що позов на даний час не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов»язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов»язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов»язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров»я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини інших осіб, які незаконно їх утримують та інше ), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об»єктивного з»ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не

виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов»язками.

Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування від 21.12.2015р. відповідача доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітньої доньки ( а. с. 108-111 ).

Суд не погоджується з висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача та ставиться до нього критично, оскільки вважає, що він винесений без достатніх правових підстав, бо не було враховано хоча б будь-яких пояснень відповідача, якого викликали лише один раз, та надано висновок про позбавлення його батьківських прав, не дотримавшись терміну для врегулювання стосунків між позивачкою, відповідачем та їх малолітньою дитиною, тому суд вважає такий висновок не достатньо мотивований, тому не містить достатнього обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітню доньку.

Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, судом приймається до уваги неодноразові намагання батька зустрітися з дитиною, сам факт заперечення ним позовної заяви про позбавлення батьківських прав також свідчить про його інтерес до дитини, бажання приймати участь у вихованні доньки, допомагати їй матеріально, його бажання бути батьком. Хоча одночасно є дивним, що відповідач звертаючись до відповідного органу і вирішенню органом питання за його зверненням не виконує це рішення протягом тривалого часу з не зрозумілих причин та не бажає розуміти режиму дня дитини, її стану здоров»я та певних потреб дитини, в тому числі і на її оздоровлення шляхом виїзду з позивачкою.

Згідно з ч. 3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

В матеріалах справи відсутні переконливі докази винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини, а вбачаються негативні стосункт між сторонами у справі, де жодна із сторін не намагається зрозуміти іншу сторону та піти на поступки задля інтересів дитини.

На основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв»язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ( дітей ) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов»язків. Керуючись ст. 27, 31, 57 - 61, 79, 88, 208, 209 ч. 3, 214, 215, 218, 294 ЦПК України, ст. 150, 157, 164, 165 СК України, ст. 15, 16 Постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику застосування судом законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року ( із наступними змінами ), принципом 6 «Декларації прав дітей», прийнятою Генеральною Ассамлеєю ООН від 20.11.1959 року, ч. 3 ст. 9 «Ковенції про права дитини», суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - відмовити, попередивши відповідача - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, про необхідність змінити ставлення до виховання дитини - дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, поклавши на органи опіки та піклування : Полтавської РДА в особі Служби у справах дітей та Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради в особі Служби у справах дітей контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов»язків.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення надруковано суддею в нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Суддя: О. О. Гальченко