АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 525/528/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2425/15Головуючий у 1-й інстанції Хоролець В.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді: Дряниці Ю.В.,

суддів: Карнаух П.М., Чумак О.В.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.

з участю: скаржника ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою начальника відділу державної виконавчої служби Великобагачанського районного управління юстиції в Полтавській області ОСОБА_3 на ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області від 15 червня 2015 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на незаконні дії начальника Відділу державної виконавчої служби Великобагачанського районного управління юстиції в Полтавській області ОСОБА_3.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 15 червня 2015 року скаргу ОСОБА_2 на незаконні дії начальника відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції Полтавської області ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії начальника відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції Полтавської області ОСОБА_3 щодо винесення ним 20.04.2015 року постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документу) за виконавчим листом №525/1434/13-ц, виданим 17.04.2015 року Великобагачанським районним судом Полтавської області про виділення ОСОБА_2 та визнання за нею права власності на легковий автомобіль «SKODA», модель «FABIA COМВІ 1,2», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов №ТМВJY16Y17В454269, вартістю 56309 грн.75 коп., який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВІС 003743 від 10.02.2007 року, виданого РЕП 4-го МРВ ДАІ м. Миргород ВДАІ у Полтавській області зареєстрований за ОСОБА_2 Тагіром, правом керування яким має ОСОБА_2 та скасувати постанову начальника відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції Полтавської області від 20.04.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документу) за виконавчим листом №525/1434/13-ц, виданим 17.04.2015 року Великобагачанським районним судом Полтавської області.

Зобовязано начальника відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції Полтавської області ОСОБА_3 відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №525/1434/13-ц, виданого 17.04.2015 року Великобагачанським районним судом Полтавської області.

В іншій частині скарги ОСОБА_2 Миколаївни- відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області від 16 червня 2015 року за скаргою ОСОБА_4 на дії начальника відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції Полтавської області ОСОБА_3, і постановити нову ухвалу, якою у задоволенні скарги відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи по суті.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, підстав для задоволення скарги не знаходить.

Згідно п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість прийнятого судом рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25.12.2014 року уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

На підставі даного рішення, 20.04.2015 року ОСОБА_2, згідно її заяви, було видано виконавчий лист. Цього ж дня ОСОБА_6 звернулася до відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції з заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом Великобагачанського районного суду №525/1434/13-ц від 17.04.2015 року, додавши оригінал вищевказаного виконавчого листа.

Постановою начальника відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції ОСОБА_3 Ю,В. від 20.04.2014 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа, посилаючись на положення ст.ст.26,32 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначивши, що в резолютивній частині виконавчого документа не передбачені заходи примусового виконання рішень, а також відсутні норми зобовязального характеру.

В подальшому, вирішуючи спір по суті, місцевий суд прийшов до висновку, що начальник відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції ОСОБА_3 на час винесення постанови від 20.04.2025 року не вчинив всіх дій, передбачених законом України «Про виконавче провадження» для відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом Великобагачанського районного суду Полтавської області №525/1434/13-ц від 17.04.2015 року та невірно витлумачив положення Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законів України від 23 червня 2005 року № 2709-ІV "Про міжнародне приватне право", від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та положень інших законів, нормативно-правових актів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Виходячи зі змісту п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду.

Відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтею 11 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, пункт 43).

Невід'ємність права сторони на виконання остаточного рішення суду також знайшло своє відображення в рішеннях у справах «Войтенко проти України», «Жовнір проти України», «Ромашов проти України», «Бакай та інші проти України», «Півень проти України» тощо.

Отже, колегія суду приходить до висновку, що відмова державного виконавця у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом є порушенням права особи на правосуддя і справедливий суд, гарантований Конституцією України і судовою практикою Європейського Суду з прав людини. Рішення суду, яке набрало законної сили підлягає безумовному виконанню. Будь-які дії, направлені на уникнення або зволікання від належного своєчасного виконання судового рішення є неприпустимими.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги з приводу того, що ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області було підмінено дискреційні повноваження начальника відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції Полтавської області ОСОБА_3, зобовязавши його відкрити виконавче провадження. Як розяснено у п. 18 Постанови Пленуму ВССУ №6 від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» де вказано, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК. Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобовязати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

За таких обставин, враховуючи наведене, а також ту обставину, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали місцевого суду, вважаючи її законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ч.1 п.1 , 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу начальника Відділу державної виконавчої служби Великобагачанського районного управління юстиції в Полтавській області ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області від 15 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_7

(підпис) ОСОБА_8

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1