Справа № 346/3706/14-ц
Провадження № 22-ц/779/163/2015
Головуючий у 1 інстанції Обідняк В. Д.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів: Матківського Р.Й., Шишка А.І.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представників: апелянта - ОСОБА_2 відповідача - Бежук С.М., Семенюк О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 26 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Коломиярайпостач» про стягнення заробітної плати не виплаченої при звільненні,-

в с т а н о в и л а :

В липні 2014 року позивач звернулась в суд із зазначеним позовом посилаючись на те, що з 12.10.1990 року працювала на підприємстві відповідача, а 16.01.2012 року її звільнено з посади. При звільненні та видачі їй трудової книжки відповідачем не було проведено з нею розрахунок заборгованості по зарплаті і такий розрахунок не проведений і по даний час. Просила стягнути з відповідача на її користь 83151 грн. 96 коп. заборгованості по зарплаті та 10000 грн моральної шкоди

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 26 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначає, що суд відмовив їй у задоволенні позову з тих підстав, що вона начебто з квітня 2005 року по січень 2012 року не працювала на товаристві. Однак суд не прийняв до уваги, а деякі прийняв тільки вибірково такі документи, як копія трудової книжки, на підставі якої суд встановив факт прийняття її на роботу, а факт звільнення в січні 2012 року - залишив поза увагою. Також суд не взяв до уваги наказ від 16.01.2012 року про звільнення її з роботи відповідно до ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Апелянт також вказує, суд у рішенні не вказав, чому саме надає перевагу поясненням відповідача та свідків над наявними письмовими доказами.

Вважає, що суд не застосував до спірних правовідносин норми статтей 47, 116,117 КЗпП України, хоча мав і повинен був застосувати їх.

На думку апелянта, внаслідок незаконних дій відповідача її було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у тому, що вона була позбавлена єдиного самостійного засобу для існування, що змушувало її обмежувати себе у всьому. Розмір моральної шкоди апелянт оцінює в сумі 10000грн та вважає, що такий розмір відповідає вимогам розумності та справедливості.

З вище наведених підстав просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта повністю підтримав вимоги апеляційної скарги й просив їх задовольнити, з чим не погодилися представники відповідача, вважаючи їх безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним й обґрунтованим.

Позивач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд виходив з того, що позивач не працювала з травня 2005 року по січень 2012 року у товаристві, не виконувала жодної оплачуваної роботи по трудовому договору, а тому не може вимагати винагороди, тобто заробітної плати за виконаною нею роботу, а запис у трудовій книжці про звільнення з роботи не відповідає зібраним по справі доказам.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст. 116 КЗПП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 117 КЗПП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 з 12.10.1990 року працювала в Коломийському районному підприємстві матеріально-технічного забезпечення райагропостач, яке в подальшому реорганізовано в ТзОВ «Коломиярайпостач».

Судом першої інстанції, на підставі зібраних доказів та показів свідків, правильно встановлено, що позивач з травня 2005 року по січень 2012 року в товаристві не працювала, їй не нараховувалась зарплата. У грудні 2005 року товариством припинено господарську діяльність і в його штатному розписі залишився один працівник в особі директора ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Представники відповідача як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції пояснили, що позивач з травня 2005 року в товаристві не працювала так як була звільнена попереднім директором, який помер, а документи станом на 2005 рік про звільнення працівників, в тому числі позивачки у товаристві не збереглися. Запис у трудовій книжці про звільнення позивачки проведено на її прохання, у зв'язку з досягненням нею пенсійного віку та за її запевненням, що до товариства вона не матиме жодних претензій.

З наведених підстав, заборгованість по заробітній платі перед позивачем судом не встановлена та дослідженими доказами не підтверджена, а вимоги позивача щодо стягнення заробітної плати та моральної шкоди є недоведеними та необґрунтованими. В судовому засіданні підстав для стягнення заробітної плати не встановлено.

Отже, колегія суддів приходить до переконання про те, що суд першої інстанції повно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: Р.Й. Матківський

А.І. Шишко