Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/254/15 Головуючий у 1 інстанції: Владимирська І.М.
Суддя-доповідач: Крилова О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Петровського районного суду м. Донецька від 25 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом про виселення з квартири, в обґрунтування якого зазначала, що вона була зареєстрована і проживала з 1991 року за адресою: АДРЕСА_1. По сусідству з нею за адресою: АДРЕСА_2 проживала ОСОБА_5, догляд за якою стала здійснювати позивач. ОСОБА_5 на праві власності належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_3, на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Агентством з приватизації ВО "Донецьквугілля" від 03.12.1993 року. 13.12.2000 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким належну їй на праві власності вищезазначену квартиру, заповіла їй. Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 13.12.2000 року, реєстр № 1432. 30 січня 2001р. вона зареєструвалась на постійне місце проживання в квартиру до ОСОБА_5 з та продовжувала допомагати ОСОБА_5 у веденні домашнього господарства і здійснювала за нею догляд. У лютому 2004 року в квартирі у ОСОБА_5 з'явився ОСОБА_7, набагато молодший за віком від ОСОБА_5 Який перестав пускати її в квартиру. У лютому 2011 року позивачу стало відомо про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_4 в Петровском районі м. Донецька. В нотаріальній конторі їй стало відомо, що 19 січня 2011р. приватним нотаріусом ОСОБА_8, за реєстром № 39-41 посвідчено заповіт від імені ОСОБА_5, яким остання належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_3 Заповіт від імені ОСОБА_9 було підписано ОСОБА_10 Даний заповіт вона вважає недійсним, оскільки особисто ОСОБА_5 заповіт не підписувала. Заповіт було посвідчено нотаріусом за 2 дні до смерті, в період хвороби ОСОБА_5 З 19 січня 2010 ОСОБА_5 спостерігалася в поліклініці № 2 ЦМЛ № 14 Петровського району м. Донецька з приводу атеросклерозу ІІІ ст., хронічної судинної мозкової недостатності ІІІ ст. з артеріальною гіпертензією 1 ст., IXC: атеросклеротичного кардіосклерозу, недостатності 2 ст., деформуючого остеоартрозу нижніх кінцівок. Останній місяць до смерті стан здоров'я ОСОБА_5 різко погіршився: вона не підіймалась з ліжка, не впізнавала оточуючих, сама себе не обслуговувала. Також вважає, що в силу свого хворобливого стану, в момент підписання та посвідчення заповіту ОСОБА_5 не розуміла значення своїх дій і не керувала своїми вчинками.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд, визнати заповіт недійсним.

Рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 25 листопада 2013 року позовні вимоги задоволено.

Визнано заповіт від 19 січня 2011 року укладений від імені ОСОБА_5, та зареєстрований приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_8, за реєстром № 39-41, згідно якого ОСОБА_5 все своє майно заповіла ОСОБА_3 недійсним.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов про визнання недійсним заповіту, суд першої інстанції послався на те, що заповідач ОСОБА_5 при складенні та посвідченні заповіту знаходилася у такому психічному стані, який унеможливлював розуміння значення нею своїх дій та здатність керувати ними.

В справі містяться кілька висновків психіатричної експертизи.

При цьому висновок судово-психіатричної експертизи від 6 лютого 2013 року не містить відповіді на поставлені питання щодо психічного стану заповідача, з посиланням на те, що відповісти на питання щодо психічного стану можливо лише за наявності свідчень лікаря поліклініки.

Після допиту свідків в тому числі двох лікарів, експертиза від 7 травня 2013 року зробила висновок про нездатність ОСОБА_5 розуміти значення своїх дій при підписанні заповіту.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справ, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Оцінюючи у сукупності зазначені експертні дослідження можна дійти висновку, що визначення психічного стану експертами Донецького обласного центру психіатричних експертиз зроблено переважно на свідченнях лікарів терапевтів , які не робили жодних висновків про психічний стан ОСОБА_5, не зазначали про будь-які відхилення від звичайної поведінки літньої людини. Тим більше свідчення лікарями давалися через значний проміжок часу (ОСОБА_5 ними оглядалася у 2011 році, свідчення давалися у 2013 році), свідок ОСОБА_11 - лікар, - давала узагальнені пояснення щодо наявності діагнозів ОСОБА_5, а свідок ОСОБА_12 - лікар, взагалі послався на те, що не пам'ятає детальних обставин огляду (а.с.132).

В абзаці 3 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2011 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" Верховний Суд України роз'яснив судам, що при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225 ЦК України, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд відповідно до ст. 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

При апеляційному розгляді справи апеляційним судом Донецької області з огляду на заявлене клопотання та враховуючи суперечливість попередніх висновків, була призначена повторна судово-психіатрична експертиза.

За висновком повторної психіатричної експертизи Українського НДІ соціальної і судової психіатрії та наркології м. Київ від 8.07.2014 р. ОСОБА_5 на час складення заповіту посвідченого 19.1.2011 року могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Висновок експертів є мотивованим, містить аналіз матеріалів справи, медичних документів, пояснень свідків та оцінку попередніх експертних висновків, є переконливим та не викладає сумнівів в його достовірності.

Таким чином немає достатніх підстав вважати, що ОСОБА_5 склала та підписала заповіт у такому стані, який перешкоджав би їй усвідомлювати значення своїй дій та керувати ними, а тому її волевиявлення було вільним.

До того ж зазначений висновок узгоджується з іншими матеріалами справи, поясненнями свідків, які безпосередньо перед складенням заповіту спілкувалися з ОСОБА_5 та не мали сумніву у її дієздатності, тоді як сама позивач втратила зв'язки з заповідачем, про що зазначала у позові, була ізольована від спілкування з заповідачкою з 2004 року, а протягом розгляду справи зазначала, що не бачила заповідачку з 2007 року.

За таких обставин немає достатніх підстав вважати, що заповіт, складений та підписаний заповідачкою не відповідав її справжній волі.

Статтею 204 ЦК встановлена презумпція правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладені положення закону та надані сторонами докази, судова колегія вважає, що позов про визнання заповіту недійсним не підлягає задоволенню, позаяк позивачем не доведено належними та переконливими доказами, що заповідач знаходилася у стані, який перешкоджав їй розуміти значення своїх дій та керувати ними при укладенні нею та підписанні заповіту, а отже позов задоволенню не підлягає.

За ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідачка просила стягнути з позивача витрати по проведенню експертизи, сплачені її представником. В справі міститься довіреність, за якою ОСОБА_13 була уповноважена відповідачкою сплачувати витрати по проведенню експертизи, а також квитанція про сплату таких витрат, тому клопотання по стягненню зазначених витрат з позивача підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Петровського районного суду м. Донецька від 25 листопада 2013 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по проведенню експертизи у розмірі 8610 гр.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: