Справа № 344/1527/15-ц
Провадження № 2/344/1992/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - суддіБабій О.М.,

секретаряОрнат Л.І.,

прокурора Янцюк Х.В.,

за участі позивачки ОСОБА_1, представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради - Пушкар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Орган у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася у суд з наведеним позовом до ОСОБА_3, мотивуючи тим, що вона є матір'ю, а відповідач є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу з відповідачем, дочка залишилась проживати з позивачкою. Відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків щодо дитини, участі у її вихованні та утриманні не бере, не цікавиться її станом здоров'я, духовним та моральним розвитком. Відповідач погрожує позивачці, свідком погроз та конфліктів була дитина, яка після цього не хоче бачитись з батьком. У зв'язку з цим позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав щодо дитини.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з мотивів наведених в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні 31 березня 2015 року позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що позивачка перешкоджає йому бачитись з дочкою, що підтверджується тим, що він звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Представник Органу опіки та піклування в судовому засіданні суду пояснив, що орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача.

Представник прокуратури в судовому засіданні вважав за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача.

Вислухавши пояснення сторін, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22 квітня 2008 року та (а.с.7) ОСОБА_3 є батьком, а ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

28 березня 2011 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, дочку залишено проживати з матір'ю (а.с.6).

Орган опіки та піклування у своєму висновку вказує на доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно дочки ОСОБА_4, оскільки згідно інформації Івано-Франківського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 17.02.2014 року батько впродовж шести місяців не відвідував сім'ю та не брав участі у вихованні дитини. Також згідно інформації навчального закладу батько не бере участі у вихованні дитини (а.с.48-50).

Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Однак, як зазначається в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Як вбачається із заяви відповідача від 31.03.2011 року, рішення комісії з питань захисту прав дитини від 04.05.2011 року № 27, позовної заяви відповідача до суду, копії вступної та резолютивної частини рішення суду від 15.05.2013 року (а.с.8, 9, 10-11, 12), відповідач виявляє бажання бачитись з дитиною брати участь у її вихованні, однак позивачка чинить йому перешкоди у вільному спілкуванні з дитиною.

Крім того, 17.07.2013 року Івано-Франківським міським судом видано виконавчий лист про зобов'язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_3 будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4.

Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, судом не встановлено вини відповідача в умисному невиконанні належним чином своїх батьківських обов'язків.

Крім того, згідно ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.

Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

В даному випадку, суд вважає, що поведінку відповідача щодо дитини, ще можна змінити, оскільки він має намір приділяти увагу вихованню дитини, а позивачка зобов'язана не чинити йому перешкод в цьому.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 164, 165, 166, 180-182 Сімейного кодексу України, п. 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60 ЦПК України, керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Орган у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Івано-Франківський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 29 травня 2015 року

Суддя Бабій О.М.