Справа № 192/458/15-ц
Провадження № 2/192/260/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"12" серпня 2015 р.Солонянський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого - судді Омелюх В.М.
при секретарі - Савчуковій В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
Позивач з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 02 липня 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням індексу інфляції, 3% річних від простроченої суми та безпідставно отриманих грошових коштів.
На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 26 грудня 2011 року вона уклала з відповідачем ОСОБА_2 договір позики, відповідно до умов якого вона надала, а відповідач отримав грошові кошти у сумі 24 000 гривень зі строком повернення до 30 березня 2012 року, але після закінчення зазначеного строку відповідач грошових коштів не повернув, а письмову вимогу щодо повернення боргу ігнорує, у звязку з чим вона змушена звернутися з даним позовом до суду про примусове стягнення суми боргу в сумі 24 000 гривень з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 9 786 гривень 66 копійок та 3% річних від простроченої суми, в сумі 2 349 гривень 37 копійок відповідно до положень ст.625 ЦК України.
Крім цього, 06 лютого 2012 року вона надала відповідачу грошові кошти в розмірі 4 800 гривень 00 копійок для здійснення реєстрації належного їй домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ вул.Вінницька, 24, отримання яких підтверджується особисто написаною відповідачем письмовою розпискою, однак останній своїх зобовязань не виконав, отримавши грошові кошти без достатньої правової підстави, у звязку з чим з посилання на положення ст.1212 ЦК України прохала стягнути зазначені грошові кошти з відповідача, а при постановлені рішення врахувати, що правильним написання прізвища відповідача є ОСОБА_3, а при подачі первинної заяви нею було помилково зазначено прізвище відповідача як ОСОБА_2
Позивач, який належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи особисто під розписку (а.с.36), в судове засідання не зявилася, надавши суду письмову заяву, згідно якої прохала проводити розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та прохала їх задовольнити, а в разі неявки відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.46).
Відповідач ОСОБА_2, будучи повідомленим про час та місцем розгляду справи відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання - с.Суданівка Солонянського району Дніпропетровської області, про що свідчить направлена рекомендованою кореспонденцією на його адресу повістка-виклик до суду, яка повернулася з відміткою про вручення (а.с.9,22,44), в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, як не надав і заперечень проти позову та доказів, які їх обґрунтовують.
В звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч. 2 ст.197, ст. 224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного провадження по наявним у справі доказах.
Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно ст.ст.10,11,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, при цьому відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та згідно ст.ст. 527-530 ЦК України належними сторонами і у визначений зобовязанням строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Судом встановлено, що 26 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено у формі письмової розписки договір позики, відповідно до умов якого позивачка надала, а відповідач отримав грошові кошти у сумі 24 000 гривень зі строком повернення до 30 березня 2012 року (а.с.10), але після закінчення зазначеного строку відповідач грошових коштів не повернув, свої зобовязання в установлений договором строк не виконав, про що свідчить наявність у позивача боргового документа, а направлену позивачем 20 серпня 2014 року рекомендованою кореспонденцією письмову вимогу щодо повернення боргу проігнорував (а.с.11-13).
За договором позики відповідно до вимог ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, при цьому договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що належними та допустимими доказами безспірно встановлено, що відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 24 000 гривень, зобовязавшись до 30 березня 2012 повернути позику, що свідчить про наявність між сторонами договірного зобовязання, яке за формою та змістом відповідає вимогам ст.1046-1047 ЦК України та за яким сторони досягли домовленості за усіма суттєвими умовами договору, але свого зобовязання по сплаті коштів в установлений письмовим договором строк відповідач не виконав, в звязку з чим позов в частині стягнення боргу з відповідача в сумі 24 000 гривень підлягає задоволенню, а сума боргу підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку за рішенням суду, оскільки відповідно до ст.ст. 526,527,629 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином, в строки та порядку, визначеному законом чи договором.
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобовязання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що боржник прострочив виконання зобовязань за договором позики, внаслідок чого за розрахунком позивача за період з травня 2012 року по листопад 2013 року включно борг підлягає стягненню з відповідача з врахуванням індексу інфляції, розмір якої за період з 26 грудня 2011 року по 30 березня 2015 року становить 8630 гривень 64 копійки, а не 9786 гривень 66 копійок як зазначено в прохальній частині позову (а.с.3) і не 8630гривень 53 копійки як зазначено в розрахунку позивача (а.с.4-7), звязку з чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг з урахуванням індексу інфляції в сумі 32 630 гривень 64 копійки, відмовивши в задоволені решти позову в частині стягнення грошових коштів у вигляді індексу інфляції..
Крім цього, підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних з простроченої суми за період з 27 грудня 2011 року по 30 березня 2015 року включно згідно розрахунку позивача (а.с.4) в сумі 2349 гривень 37 копійок, оскільки інший розмір процентів не встановлено ні договором, ні законом, а всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за договором позики від 26 грудня 2011 року з урахуванням 3% річних та індексу інфляції за період прострочення - 34 980 гривень 01 копійка.
Судом також встановлено, що 06 лютого 2012 року позивачка ОСОБА_1 з метою проведення реєстрації належного їй домоволодіння, розташованого за адресою м .Дніпропетровськ вулиця Вінницька, 24, передала відповідачеві ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 4 800 гривень 00 копійок, отримання яких саме для зазначеного вище цільового призначення підтверджується особисто написаною ним письмовою розпискою (а.с.41), однак останній своїх зобовязань і до дня розгляду справи судом не виконав, про що свідчить наданий суду позивачкою витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.08.2015 року (а.с.49), а також інформація з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон обєктів нерухомого майна від 12.08.2015 року (а.с.50), з яких вбачається відсутність реєстраційного запису реєстрації прав власності за позивачкою ОСОБА_1 на зазначене вище нерухоме майно, але не дивлячись на невиконання дій, на вчинення яких позивачкою було передано грошові кошти відповідачеві, гроші останній не повернув, безпідставно утримуючи їх у себе.
Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Статтею 213 цього ж Кодексу передбачено, що набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, а у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду справи про повернення майна.
Таким чином, суд приходить до висновку, що підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 4800 гривень 00 копійок як безпідставно набутого майна.
При зверненні з первісним позовом до суду в позовній заяві (а.с.2-3) позивачкою найменування відповідача було зазначено як ОСОБА_2, в той час як правильним написанням прізвища відповідача згідно наявної у справі копії паспорта (а.с.9) українською мовою є ОСОБА_3, а російською мовою - ОСОБА_3, аналогічне написання його прізвища зазначено і в розписках про отримання грошових коштів, текст яких викладено російською мовою (а.с.10,41), а про допущену помилку в написанні прізвища відповідача в первісній позовній заяві позивачка зазначила у заяві про уточнення позовних вимог від 02.07.2015 року (а.с.40), у звязку з чим суд приходить до висновку, що правильним написанням найменування відповідача є - ОСОБА_3 і саме таке прізвище суд враховує при постановленні рішення у справі.
В звязку з частковим задоволенням позову суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору при звернення з позовом до суду пропорційно задоволеній частині позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 205, 207, 208, 509, 526-530, 1046-1052, 1212, 1213 ЦК України; ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212-215,224-228 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 отримані без належних правових підстав грошові кошти в сумі 4800 (чотири тисячі вісімсот) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 397 (триста девяносто сім) гривень 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачами в апеляційному порядку, а строк на апеляційне оскарження рішення суду починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Головуючий: суддя