Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/6576/15-ц Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

Суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.,

з участю секретаря Ганжі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Першої Житомирської державної нотаріальної контори, за участю третьої особи Житомирської міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 жовтня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з названим позовом. В обгрунтування вимог зазначали, що згідно договору купівлі-продажу від 17.09.1963 року мати ОСОБА_1 ОСОБА_4 придбала будинок, що знаходиться за адресою: м. Житомир, провулок 1-й Мануїльського, 31. 18.03.1964 року ОСОБА_4 померла. Після її смерті в будинку залишилися проживати ОСОБА_1 та батько позивачів ОСОБА_5, однак прийняття спадщини в установленому законом порядку вони не оформили. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06.02.2006 року встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_4 та встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті дружини ОСОБА_4 та визнано за ним право на 1/2 частину зазначеного домоволодіння. 22.12.2004 року помер батько позивачів ОСОБА_5 Після його смерті в установлений законом строк вони звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак державним нотаріусом Першої житомирської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їм було відмовлено з підстав відсутності витягів про державну реєстрацію в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Зазначають, що іншого способу прийняти спадщину та захистити свої права вони не можуть. Посилаючись на вказані обставини, просили визнати незаконною та скасувати постанову Першої житомирської державної нотаріальної контори від 15 травня 2014 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії; визнати у порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини житлового будинку №31 по провулку 1-му Мануїльського м. Житомира та за ОСОБА_2 - право власності на 1/4 частини зазначеного житлового будинку.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 30 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Зокрема, вказує, що позивачі не можуть реалізувати своє право власності на спадкове майно в позасудовому порядку, оскільки перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину. Зазначає, що суд не звернув увагу на фактичні та правові підстави виникнення права власності на спірний будинок, який був придбаний спадкодавцем до 2004 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що враховуючи відсутність первісної реєстрації права власності на незакінчений будівництвом будинок № 31 по пров. 1-ому Мануїльського в м. Житомирі за ОСОБА_4 або ОСОБА_6, з огляду на спосіб захисту, обраний позивачами, суд не вбачає правових підстав для визнання права власності в судовому порядку.

Колегія суддів вважає, що позов не підлягає до задоволення з інших підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи згідно договору купівлі-продажу від 17.09.1963 року, посвідченого нотаріально, ОСОБА_4 /мати позивача ОСОБА_1Л./ купила незакінчений будівництвом житловий будинок, що знаходиться в м. Житомирі, пров.1-й Мануїльського №31, готовність будинку становить 65% /а.с.18/.

18 березня 1964 року ОСОБА_4 померла /а.с.9/.

18 грудня 2004 року помер батько позивачів ОСОБА_5І./а.с.10/.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06.02.2006 року встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті матері та факт прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті дружини і визнано за останнім право на 1/2 частину будинковолодіння, яке знаходиться в м. Житомирі, пров. 1-й Мануїльського,31 /а.с.11/.

Ухвалою цього ж суду від 14.04.2006 року рішення суду від 06.02.2006 року розяснено, а саме, що зазначеним рішенням встановлено факти прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 її чоловіком ОСОБА_5 та сином ОСОБА_1 та у звязку з цим за ОСОБА_5 визнано право власності на 1/2 частину вище вказаного домовоління/а.с.12/.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 08.08.2007 року визнано будинок №31 по пров. 1-му Мануїльському в м. Житомирі спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину зазначеного жилого будинку /а.с.14-15/.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 23 березня 2009 року скасовано рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 27 січня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, в задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що незакінчений будівництвом будинок №31 не є обєктом спадкування у звязку з відсутністю державної реєстрації права власності на нього /а.с.72-73/.

Постановою державного нотаріуса Першої житомирської державної нотаріальної контори від 15.05.2014 року №886/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в 1/2 частці на 1/2 частину житлового будинку №31 по пров. 1-ма Мануїльському в м. Житомирі, після померлої 18.03.1964 року матері ОСОБА_4 у звязку з тим, що разом із правовстановлюючими документами (договором купівлі-продажу від 17.09.1963 року, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06.02.2006 року, ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 14.04.2006 року, рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 08.08.2007 року) не був поданий витяг про його державну реєстрацію в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який був невідємною частиною правовстановлюючого документа або витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 30 жовтня 2015 року за заявою позивачів залишено без розгляду позовну вимогу про визнання незаконною та скасування постанови Першої житомирської державної нотаріальної контори від 15 травня 2014 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії /а.с.138/.

Єдиним відповідачем у даній справі є Перша житомирська державна нотаріальна контора, а тому, як наслідок залишення без розгляду першої позовної вимоги, решта позовних вимог - про визнання в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 права власності на 3/4 , а за ОСОБА_2 на 1/4 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: м. Житомир, пров. 1-й Мануїльського,31 предявлено саме до цього відповідача.

Нотаріус не є належним відповідачем у зазначеній справі.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві.

Особами, які беруть участь у справі є також треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору /ст.34 ЦПК України/ та особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору/ ст.35 ЦПК України/.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про нотаріат нотаріат це система органів і посадових осіб, на які покладено обовязок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Виходячи із системного аналізу зазначених правових норм, слід зробити висновок, що при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обовязків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій посвідчення договорів, угод (крім справ за скаргами на нотаріальні дії чи відмову в їх вчиненні), нотаріуси в розумінні статей 30, 34, 35 ЦПК не є особами, прав і обовязків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 5 грудня 2007 року у справі №6-16344св07.

З огляду на наведене, нотаріуси також не можуть бути відповідачами у справах про визнання права власності за особою в порядку спадкування, оскільки вирішення справи не впливає на їх права та обовязки та не зачіпає їх інтересів /п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування/.

Предявлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови в позові.

Таким чином рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309 ,313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 жовтня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді