АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-2530 Головуючий у 1-й інстанції - Лазаренко В.В.
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

ПобірченкоТ.І.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про спростування недостовірної інформації, захист честі та гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року за відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про спростування недостовірної інформації, захист честі та гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.141-142).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: ОСОБА_3, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, ОСОБА_5, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

24 січня 2014 року ОСОБА_5 звернувся з листом № Є-234 до Прем'єр Міністра Азарова М.Я., Голови Державної інспекції України з питань праці Яцкіна В.І., Генерального прокурора України Пшонки В.П. в якому, зокрема, містилася наступна інформація: - "...у зв'язку з неможливістю ефективно управляти підприємством та забезпечення його високоприбуткової діяльності, а також тієї обставини, що ОСОБА_4 перебуваючи на посаді керівника вищенаведеного підприємства допустила виникнення заборгованості із виплати заробітної плати працівникам в розмірі 842, 5 тис. грн., а також заборгованості перед бюджетом в сумі 857 тис. грн., що фактично призвело до стану банкрутства державного підприємства, останню звільнено з займаної нею посади."; "На даний час ОСОБА_4 вчиняються дії спрямовані на перешкоджанню діяльності підприємства, погіршення фінансового стану підприємства, що має наслідком неможливості введення процедуру санації та відновлення платоспроможності державного підприємства."; "ОСОБА_4 вимагає від звільнених працівників при отриманні заборгованості по заробітній платі сплачувати їй процент за виплату заборгованості."; "В зв'язку з вимаганням частини заробітної плати працівники звернулись до правоохоронних органів м. Біла Церква з метою припинення незаконної відмови ОСОБА_4 у виплаті заборгованості по заробітній платі. Проте, жодних доказів з боку правоохоронних органів щодо припинення незаконної невиплати заборгованості по заробітній платі вчинено не було."; "Також слід зазначити, що по факту невиплати заробітної плати працівникам підприємства правоохоронними органами м. Біла Церква порушено кримінальне провадження ще в липні 2013. Проте, до теперішнього часу ОСОБА_4 не пред'явлено повідомлення про підозру та не відсторонено від займаної посади, тим самим даючи їй змогу продовжувати вчиняти незаконні дії спрямовані на грубе порушення трудових прав громадян".

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що викладена в листі відповідача інформація є оціночним судженням, критичною оцінкою певних фактів, а також про те, що вказана інформація є вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача та не може бути перевірена на предмет відповідності дійсності, у зв'язку із чим суд відмовив у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за недоведеністю обставин, на які позивач посилалась при зверненні до суду з даним позовом.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо характеру поширеної відповідачем інформації не в повній мірі відповідають обставинам справи.

Так вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати , чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

В даному випадку поширена ОСОБА_5 у листі № Є-234 до Прем'єр Міністра Азарова М.Я., Голови Державної інспекції України з питань праці Яцкіна В.І., Генерального прокурора України Пшонки В.П. інформація не може бути визнана судом оціночними судженнями.

Ця інформація є фактичними твердженнями про те, що:

- "...у зв'язку з неможливістю ефективно управляти підприємством та забезпечення його високоприбуткової діяльності, а також тієї обставини, що ОСОБА_4 перебуваючи на посаді керівника вищенаведеного підприємства допустила виникнення заборгованості із виплати заробітної плати працівникам в розмірі 842, 5 тис. грн., а також заборгованості перед бюджетом в сумі 857 тис. грн., що фактично призвело до стану банкрутства державного підприємства, останню звільнено з займаної нею посади.";

- "На даний час ОСОБА_4 вчиняються дії спрямовані на перешкоджанню діяльності підприємства, погіршення фінансового стану підприємства, що має наслідком неможливості введення процедуру санації та відновлення платоспроможності державного підприємства.";

- "ОСОБА_4 вимагає від звільнених працівників при отриманні заборгованості по заробітній платі сплачувати їй процент за виплату заборгованості.";

- "В зв'язку з вимаганням частини заробітної плати працівники звернулись до правоохоронних органів м. Біла Церква з метою припинення незаконної відмови ОСОБА_4 у виплаті заборгованості по заробітній платі. Проте, жодних доказів з боку правоохоронних органів щодо припинення незаконної невиплати заборгованості по заробітній платі вчинено не було.";

- "Також слід зазначити, що по факту невиплати заробітної плати працівникам підприємства правоохоронними органами м. Біла Церква порушено кримінальне провадження ще в липні 2013. Проте, до теперішнього часу ОСОБА_4 не пред'явлено повідомлення про підозру та не відсторонено від займаної посади, тим самим даючи їй змогу продовжувати вчиняти незаконні дії спрямовані на грубе порушення трудових прав громадян".

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги представника позивача у цій частині заслуговують на увагу.

Водночас, та обставина, що вищенаведена інформація є не оціночними судженнями відповідача, а фактичними твердженнями, не може бути прийнята апеляційним судом у якості підстави для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення заявленого позову ураховуючи наступне.

Згідно з роз'ясненнями п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У цьому конкретному випадку у розпорядженні суду немає даних про те, що фактично метою направлення ОСОБА_5 листа було поширення недостовірної інформації щодо ОСОБА_4, приниження честі, гідності та ділової репутації позивача. Навпаки, шляхом звернення до відповідних державних органів відповідач мав на меті захистити свої трудові права, які вважав порушеними.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що правові підстави для задоволення позову ОСОБА_4 відсутні, а та обставина, що поширена відносно позивача інформація є не оціночними судженнями відповідача, а фактичними твердженнями, приймається апеляційним судом у якості підстави для зміни оскаржуваного рішення шляхом виключення з його мотивувальної частини висновку суду про те, що: викладена в листі відповідача інформація є оціночним судженням, критичною оцінкою певних фактів; твердження, викладені відповідачем у листі від 24.01.2014 року, є саме вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, їх не можна перевірити на предмет відповідності дійсності.

Керуючись ст.303, 307-309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И ЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення висновок суду про те, що: викладена в листі відповідача інформація є оціночним судженням, критичною оцінкою певних фактів; твердження, викладені відповідачем у листі від 24.01.2014 року, є саме вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, їх не можна перевірити на предмет відповідності дійсності.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

Т.І. Побірченко