АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
Справа № 673/1906/14-ц
Провадження № 22-ц/792/576/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Юзюка О.М.,

суддів: Ярмолюка О.І., Власенка О.В.,

при секретарі: Шевчук Ю.Г.,

з участю: сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу №22-ц/792/576/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 29 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 та стверджувала, що вона є дочкою відповідача і на даний час навчається в Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова на денній формі навчання до 1 липня 2019 року. На її утримання відповідач добровільно матеріальну допомогу не виділяє, хоча спроможній таку надавати, тому просила стягнути з нього аліменти на її користь у розмірі 600 грн. щомісячно, до досягнення нею двадцяти трьох років.

Рішенням Деражнянського районного суду від 29 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням, вважає його незаконним та необґрунтованим, вказувала, що батько взмозі відповідно до свого матеріального стану надавати їй кошти, просила задовольнити позов.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

______________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Коваль Ф.І. Категорія № 48, 50

Доповідач - Юзюк О.М.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, таким вимогам рішення суду не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" викладених у п. 20, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Перших три факти, що стосуються позивачки по справі присутні і це не оспорюється.

Вирішуючи питання наявності четвертого факту - можливості відповідача надавати допомогу, колегія суддів на підставі аналізу і оцінки доказів по справі та її обставин прийшла до висновку, що така можливість у ОСОБА_2 є для сплати у розмірі 1/12 його заробітку (доходу) для дитини яка продовжує навчання.

При встановленні вказаного виходячи з матеріального стану обох сторін, суд враховує, що відповідач працює, має постійний дохід більше 2000 грн. у 2015 році, оскільки аліменти на дочку ОСОБА_1 він вже не сплачує в зв'язку з досягненням нею повноліття, на утриманні він хоч і має 3 неповнолітніх дітей й дружина його зайнята доглядом однієї з них в зв'язку з чим не працює, однак сім'я отримує соціальну допомогу у розмірі 2962,84 грн. щомісячно (а. с. 77, 78, 79, 81).

Суд при цьому також звертає увагу на стан здоров'я ОСОБА_2, який є працездатним, проте проходив курс лікування з приводу захворювань, враховується також і стан здоров'я однієї з дітей за якою доглядає дружина ОСОБА_4

Проте, належних і допустимих доказів про необхідні і обов'язкові витрати по призначенню лікувальної установи на щомісячне лікування відповідач суду не представив.

За навчання ОСОБА_1, згідно договору №938л (а. с. 8) укладеного з Вінницьким медуніверситетом на період з 01.09.2013 по 01.07.2019 р. необхідно заплатити 92256 грн., посеместрово 7688 грн., щорічно по 15376 грн.

Ця оплата здійснювалась лише матір'ю позивачки у 2013-2014 р., що підтверджено банківськими квитанціями (а. с. 8-12).

Нарахована зарплата ОСОБА_5, згідно довідки №34 від 02.02.2015 р. з серпня 2014 р. по січень 2015 р. без утримання податків склала 2902,52 грн.

Інших доходів мати позивачки не має. Крім навчання необхідно нести витрати на проживання в гуртожитку, проїзд, харчування, одяг, придбання підручників дитині.

Виходячи з даних про сукупний дохід відповідача і його сім'ї, стану їх здоров'я, обставин необхідних витрат цих коштів, а також потреб позивачки на обов'язкову оплату значних коштів за навчання в медуніверситеті, необхідних витрат на харчування, одяг, підручники, та доходів її матері, які є малими для забезпечення цього та реальний тягар якої на це є неспівмірно більшим ніж частка доходу яка стягуватиметься з ОСОБА_2, суд приходить до переконання, що сума 600 грн. про яку значиться в позові не може бути присуджена через невідповідність матеріальної можливості для сплати такого розміру ОСОБА_2, разом з тим він, як працездатний, забезпечений постійною оплачуваною роботою батько може, з урахуванням отриманих його сім'єю додаткових коштів від держави та конкретних обставин справи сплачувати на дитину для забезпечення її прожиття в зв'язку з навчанням таку частку як 1/12.

Згідно ст. ст. 191, 192 СК, аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову, їх розмір визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деражнянського районного суду від 29 січня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця села Ятрань Новоархангельського району Кіровоградської області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти у розмірі 1/12 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подачі позовної заяви - 19 грудня 2014 року до закінчення навчання, але не більше як до досягнення дочкою двадцяти трьох років.

Звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору в дохід держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.М. Юзюк