Ухвала

іменем україни

08 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення коштів, за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 09 лютого 2015 року

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06 травня 2014 року між ним та відповідачем було укладено усний договір купівлі-продажу квадроцикла «Traker XT Camo» та снігової лопати загальною вартістю 161 939 грн. На виконання даного усного договору він здійснив повну оплату товару в сумі 161 939 грн, однак відповідач після отримання грошових коштів та видачі йому квитанції до прибуткового ордеру № 902 від 06 травня 2014 року не передав йому товар. 10 липня 2014 року він звернувся до відповідача із письмовою вимогою про повернення отриманих грошових коштів в сумі 161 939 грн. Посилаючись на те, що відповідач відмовляється від повернення безпідставно отриманих грошових коштів, позивач просив стягнути із відповідача на його користь 161 939 грн.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 25 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 09 лютого 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 161 939 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі фізична особа-підприємець ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він дійсно доставив і передав позивачу придбаний ним товар.

Проте погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Судами установлено, що 06 травня 2014 року ОСОБА_3 придбав у фізичної особи-підприємця квадроцикл «Traker XT Camo» вартістю 159 739 грн та сніговий відвал вартістю 2 200 грн, що підтверджується копією прибуткового касового ордеру та квитанцією до нього.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначав, що товар він оплатив, проте відповідач товар йому не доставив та сплачені кошти не повернув.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 698 ЦК України <nau://ukr/435-15|st698> за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

За ч. 1 ст. 662 ЦК України <nau://ukr/435-15|st662> продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Відповідно до п. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 57 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st57> передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що спочатку позивач отримав квадроцикл, який йому був доставлений водієм ОСОБА_6, а потім за допомогою товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» (далі - ТОВ «Нова Пошта») йому відправлялися документи та запчастини до цього квадроцикла (згідно гарантійного обслуговування). В якості доказу відправлення товару та отримання його позивачем відповідач надавав товарно-транспортну накладну та експрес-накладні ТОВ «Нова Пошта».

Проте суд відхилив зазначені докази, зазначивши, що з наданих накладних ТОВ «Нова Пошта» не вбачається, що саме отримав позивач.

Як вбачається з товарно-транспортної накладної від 06 травня 2014 року, водій автомобіля ОСОБА_6 доставив товар (вантаж), а саме: квадроцикл «Traker XT Camo» вартістю 159 739 грн та сніговий відвал вартістю 2 200 грн, загальною вартістю 161 939 грн з м. Києва до м. Вінниці вантажоодержувачу ОСОБА_3 (а.с. 33).

Вирішуючи справу, апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення вимог ст.ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України обставини справи встановив неповно, не перевірив заперечення відповідача на позовну заяву, не дав належної оцінки наявним у справі доказам. Відхиляючи як неналежний доказ надану відповідачем товарно-транспортну накладну від 06 травня 2014 року на доставку позивачеві квадроцикла, суд послався на те, що типова форма товарно-транспортної накладної втратила чинність згідно наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 10 грудня 2013 року № 1005/1454, однак не врахував при цьому, що сам по собі факт використання продавцем бланку товарно-транспортної накладної старого зразку не може свідчити про те, що зазначений документ є неналежним доказом в розумінні положень ст.ст. 57, 58 ЦПК України. Належність та допустимість товарно-транспортної накладної як доказу доставки товару продавцем та отримання його покупцем визначається змістом цього документа, який має свідчити, що передача товару покупцеві відбулася.

Крім того, відхиляючи письмові пояснення водія ОСОБА_6, апеляційний суд у порушення вимог п. 4 ст. 10 ЦПК України з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи не сприяв допиту останнього в судовому засіданні в якості свідка, хоча його показання мають суттєве значення для правильного вирішення справи, оскільки, виходячи з пояснень відповідача, який наполягав на виклику свідка в судове засідання, саме ОСОБА_6 доставив та передав квадроцикл позивачеві.

Не перевірені судом і пояснення відповідача щодо доставки на адресу позивача через ТОВ «Нова пошта» запчастин для квадроцикла. Відхиляючи надані відповідачем експрес-накладні ТОВ «Нова пошта» на доставку товару на ім'я позивача, суд не з'ясував, який саме товар доставлявся позивачеві, з якою метою та чи отримував його позивач.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, апеляційний суд у порушення вимог ст. 316 ЦПК України не зазначив в оскаржуваному рішенні назви статті та закону, на підставі якого вирішено справу та не звернув уваги на те, що позов ОСОБА_3 був пред'явлений з підстав, передбачених ч.1 ст. 1212 ЦК України, і до початку розгляду справи по суті підстави позову ним не змінювались. Разом з тим, відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1212> зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1212>, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Такого правового висновку щодо застосування ст. 1212 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1212> дійшов Верховний Суд України у постановах 6-88цс13 від 2 жовтня 2013 року та 6-122цс14 від 24 вересня 2014 року.

Оскільки допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 <nau://ukr/1618-15|st338> ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st345>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 09 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін С.О. Карпенко Д.О. Остапчук В.О. СавченкоСудді: В.І. Амелін