АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Чередніченко Н.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі Шпируку О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 серпня 2015 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 200 561,90 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 2 056,90 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким визначити до стягнення пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 6500,00 грн. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що рішення про стягнення з нього аліментів від 16 червня 2014 року набрало законної сили лише 05 листопада 2014 року після перегляду справи в апеляційному порядку, а тому саме з цього дня у нього виник обов'язок щодо виконання рішення суду. Вважає, що пеня за прострочення сплати аліментів може бути нарахована на суму, яка повинна була би перерахована ним з урахуванням його доходу та передбачених законодавством обмежень. Суд першої інстанції мав зменшити розмір пені по аліментам з урахуванням його матеріального та сімейного стану.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 09 лютого 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а. с. 15). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2013 року шлюб між сторонами розірвано (а. с. 12-14).

Від шлюбу сторони мають малолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 16).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 червня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно починаючи з 04 червня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 05 листопада 2014 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 червня 2014 року у вказаній частині було залишено без змін (а. с. 6-10).

21 листопада 2014 року ОСОБА_2 виданий виконавчий лист №752/9867/13-ц, який пред'явлено до виконання до ВДВС Голосіївського РУЮ у м.Києві.

Боржником ОСОБА_1 державному виконавцю ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві не було надано відомостей про сплату заборгованості, у зв'язку з чим останнім було складено довідку-розрахунок заборгованості від 01 квітня 2015 року, відповідно до якої станом на 01 квітня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 складає 57 600,00 грн. (а. с. 17). 14 червня 2015 року державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві було складено довідку-розрахунок заборгованості по аліментам, відповідно до якої станом на 01 серпня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 складає 61 000,00 грн. (а. с. 42).

10 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 203 682,00 грн.

З урахуванням часткового погашення заборгованості по аліментам ОСОБА_1, 12 серпня 2015 року ОСОБА_2 зменшила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 200 561,90 грн.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Частиною 1 ст. 196 СК України визначено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, пеня за прострочення сплати аліментів була обрахована ОСОБА_2 починаючи з 01 липня 2013 року по 08 квітня 2015 року. За вказаний період ОСОБА_1 було внесено шість платежів: в листопаді, грудні 2014 року, січні та лютому 2015 року - по 2000,00 грн., в березні 2015 року - 3000,00 грн., в квітні 2015 року - 3600,00 грн. Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Наведений позивачем розрахунок пені ОСОБА_1 не спростував.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що обов'язок виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 червня 2014 року про сплату аліментів лише після перегляду справи в апеляційному порядку, тобто після 05 листопада 2014 року. За рішенням суду з ОСОБА_1 аліменти стягнуто, починаючи з 04 червня 2013 року. Наявність заборгованості по сплаті аліментів не спростовується ОСОБА_1 Шість платежів за період з листопада 2014 року по квітень 2014 року вносилися ОСОБА_1 у меншому розмірі, ніж визначеному рішенням суду.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на те, що суд першої інстанції мав зменшити розмір пені по аліментам. Питання про зменшення розміру аліментів, а також доведення наявності для цього відповідних підстав ОСОБА_1 не порушувалося перед судом першої інстанції.

Частиною 2 ст. 196 СК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

В запереченнях на позовну заяву ОСОБА_1 сам зазначив, що його щомісячний дохід складає приблизно 8000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем. Відповідно до відомостей, наданих ДПІ у Голосіївському районі дохід ОСОБА_1 у І кварталі 2013 року склав 74 175 грн., у II кварталі 2013 року - 87 967 грн., у III кварталі 2013 року - 21 500 грн., у IV кварталі 2013 року - 24 000 грн., у 2014 році - 96000 грн., у І кварталі 2015 року - 24 000 грн. (а. с. 8, 30).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді