22 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, треті особи: Реєстраційна служба Миколаївського районного управління юстиції, Управління державної міграційної служби в Миколаївській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 07 липня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4, треті особи: Реєстраційна служба Миколаївського районного управління юстиції, Управління державної міграційної служби в Миколаївській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 12 липня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 207-kis-2007, згідно умов якого остання отримала кредит в розмірі 50 000 дол. США строком до 11 липня 2022 року зі сплатою 15,00 % річних. На забезпечення виконання зобовʼязань взятих за кредитним договором, між сторонами 12 липня 2007 року укладено договір іпотеки, згідно умов якого ОСОБА_4 передала в іпотеку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» земельну ділянку площею 0,07 га, надану для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, та житловий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1
Крім того, зазначало, що заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2010 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по кредитному договору в розмірі 384 250 грн 49 коп.
Проте, ОСОБА_4 рішення не виконує, кредитні платежі не сплачує, внаслідок чого станом на 20 червня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 2 429 104 грн 50 коп., яка складається з: строкової заборгованості за кредитом в розмірі 29 120,52 дол. США, що еквівалентно 345 212 грн 49 коп., простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 15 489,04 дол. США, що еквівалентно 183 616 грн 57 коп., строкової заборгованості по відсоткам в розмірі 371,75 дол. США, що еквівалентно 4 406 грн 95 коп., простроченої заборгованості по відсоткам в розмірі 34 160,87 дол. США, що еквівалентно 404 963 грн 89 коп., пені за прострочення заборгованості по кредиту та відсоткам в розмірі 1 490 904 грн 60 коп.
Враховуючи викладене, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що була стягнута заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2010 року в розмірі 384 грн 49 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідача.
Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від
23 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 07 липня

2015 року заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від

23 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 384 250 грн 49 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку площею 0,07 га, надану для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та житловий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями, житловою площею 61,10 кв м., загальною площею 80,50 кв м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом їх продажу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з укладанням договору купівлі-продажу будь яким способом з іншою особою - покупцем за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид квартир, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, з наданням ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права отримання витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що з 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України

№ 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким встановлена заборона на примусове звернення стягнення на іпотечне майно, що є забезпеченням валютних кредитів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що встановлена Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборона на примусове звернення стягнення на іпотечне майно на правовідносини сторін не розповсюджується.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач є власником двох об'єктів нерухомого житлового майна, а саме: будинку АДРЕСА_1, що є предметом даного судового спору, та житлового будинку загальною площею 231,7 кв м., житловою площею 162,3 кв м., за адресою: АДРЕСА_2

За адресою спірного майна ОСОБА_4 не зареєстрована, на час укладання кредитного та іпотечних договорів остання була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, звідки її було знято 05 травня

2009 року.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу <http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/2654-12>» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку <http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/898-15>», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотеко держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, вірно виходив із того, що встановлена Законом України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборона на примусове звернення стягнення на іпотечне майно на правовідносини сторін не розповсюджується, а тому дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції не оскаржується, а тому судом касаційної інстанції не перевіряється.

Що стосується оскарження заочного рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2015 року, то воно не може бути предметом касаційного перегляду, оскільки скасовано рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 07 липня 2015 року, а тому судом касаційної інстанції не перевіряються.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов до висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Миколаївської області від 07 липня 2015 року, яким скасовано заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2015 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 рішення апеляційного суду Миколаївської області від 07 липня 2015 року відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 07 липня

2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, треті особи: Реєстраційна служба Миколаївського районного управління юстиції, Управління державної міграційної служби в Миколаївській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік