Справа № 634/1156/14-ц
Провадження № 2/634/30/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2015 Сахновщинський районний суд Харківської області в складі:

головуючого(ої)-судді: НестеренкоО.С.

при секретарі:Дороніній Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Сахновщина Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до СВК «Україна» про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до СВК «Україна» про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, виданого на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.01.2008 року, за кадастровим номером: НОМЕР_1, загальною площею 4,0865 га у межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої на території Огіївської сільської ради Сахновщинського району Харківської області.

21.03.2014 року, згідно заяви від 21.03.2014 року вона попередила голову правління СВК «Україна» Сахновщинського району Харківської області про її право власності на вище зазначену земельну ділянку площею 4,0865 га, та просила не використовувати і повернути зазначену земельну ділянку.

Але її заява була проігнорована керівництвом СВК «Україна» Сахновщинського району Харківської області, відповіді до теперішнього часу вона не отримала

Оскільки, даний факт є суттєвим порушенням чинного законодавства та її прав, вона змушена звернутися до суду з зазначеним позовом.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували у повному обсязі, надали до суду письмове заперечення зазначаючи про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 є незаконними, безпідставними та необґрунтованими. ОСОБА_2 отримала спадщину після смерті своєї тітки ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 23.11.2001 року уклала договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер: НОМЕР_1 з СВК «Україна» в особі голови правління ОСОБА_4 строком на 5 років, починаючи з моменту реєстрації. Договір був укладений у письмовій формі та зареєстровано відповідно до законодавства. У ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, а спадщину за заповітом отримала її племінниця, ОСОБА_2, яка зараз є власником зазначеної земельної ділянки. Термін дії Договору оренди закінчився у ІНФОРМАЦІЯ_1, але був продовжений відповідно до ст.764 ЦК України. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору, він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Позивачка після отримання спадщини надала до СВК «Україна» Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, та ніколи не заперечувала проти відновлення договору оренди земельної ділянки. Це підтверджується тим, що позивач протягом усього періоду після смерті спадкодавця з 2006 року до 2014 року не надсилала до СВК «Україна» листів-повідомлень про припинення договору оренди. Померла ОСОБА_3 своєчасно отримувала орендну плату від орендаря СВК «Україна» до моменту смерті, а з 2007 року по 2014 рік включно орендну плату отримувала позивачка ОСОБА_2, тобто позивачка фактично своїми діями визнавала існуючий Договір оренди земельної ділянки дійсним й таким, що відповідає законодавству. Позивачка неодноразово своєчасно отримувала орендну плату від орендаря СВК «Україна», жодного разу не ставила питання перед орендарем про внесення змін до цього договору, а тим паче про його розірвання. Відсутні будь які претензії до відповідача відносно неналежного виконання зобов»язань орендарем, передбачених законодавством і договором.

Відповідач, СВК «Україна» Сахновщинського району Харківської області, сумлінно й добросовісно виконував усі умови договору оренди зазначеної земельної ділянки, дотримувався режиму природоохоронного використання земель, використовував земельну ділянку тільки за цільовим призначенням.

Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, та дослідивши інші докази по справі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 виданого на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.01.2008 року та зареєстрованого за №28 державним нотаріусом Сахновщинської державної нотаріальної контори Харківської області, серія НОМЕР_3, ОСОБА_2 має у власності земельну ділянку площею 4,0865 га у межах згідно з планом, кадастровий номер: НОМЕР_1.

Згідно ст.152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_2 посилається на факт самовільного зайняття земельної ділянки.

Суд критично оцінює пояснення представника позивача.

Судом встановлено, що позивачка отримавши спадщину після смерті своєї тітки ОСОБА_3, отримала не тільки право власності на неї, а й права та обов»язки, які виникли у спадкодавця за вказаним договором оренди землі. Позивачка неодноразово та своєчасно отримувала орендну плату від орендаря СВК «Україна».

Після отримання спадщини в 2008 році ОСОБА_2 подала до СВК «Україна» документи, шо підтверджують її право на спадщину.

В 2013 році ОСОБА_2 звернулася до відповідача з заявою про перерахування орендної плати на банківську картку свого чоловіка ОСОБА_5

Вивчені в судовому засіданні факти свідчать про те, що позивачка з 2008 року було обізнана про існуючий договір оренди земельної ділянки, отримувала орендну плату за використання належної їй земельної ділянки. Судом достовірно встановлено, що між сторонами починаючи з 2008 року фактично виконувались умови договору оренди земельної ділянки, орендар добросовісно виконував умови оренди, а орендодавець приймав орендну плату, це підтверджується зібраними в судовому засіданні доказами. Якщо позивач вважав, що відповідачем порушені його права то відповідно до вимог ст.257 ЦПК України він мав право на протязі 3-х років звернутися до суду за захистом порушеного його права або інтересу. Однак, за захистом своїх прав позивач звернувся лише в березні 2014 року, пропустивши строк позовної давності без поважних причин, питання про поновлення строку позивачем не ставилося.

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 до СВК «Україна» від 21.03.2014 року про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельних ділянок визначає, що будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади, чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

На підставі ст.211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства, а саме: за самовільне зайняття земельної ділянки.

Відповідно до ст.212 Земельного кодексу України самовільне зайняття земельної ділянки означає фактичне використання земельних ділянок без відповідних правових підстав. При цьому таке використання має за своїм характером виключати можливість нормального користування земельною ділянкою з боку інших осіб.

Отже, СВК «Україна» законно обробляла земельну ділянку позивача на підставі договору оренди, який продовжував свою дію. Очевидним є той факт, що у діях відповідача відсутні будь-які ознаки самовільного зайняття земельної ділянки без відповідних правових підстав.

Тому, вимоги позивачки і посилання на Закон України «Про оренду землі», Земельний кодекс є необґрунтованими та незаконними.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Відповідно до п.1 цієї Постанови - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов»язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов»язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Суд критично відноситься до доказів представника позивача на аркушах справи 8,9, оскільки, підпис на даних документах різниться з підписом позивачки на паспорті та в дорученні.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено належними доказами, що відповідач здійснив самовільне зайняття земельної ділянки, а тому у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст.152,211,212 Земельного Кодексу України, ст.ст.10,60,209,212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заявиОСОБА_2 до СВК «Україна» про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом 10 днів, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Копія вірна.Суддя