Ухвала

іменем україни

08 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Дем'яносова М.В., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» в особі філії Чернівецького обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_4, про визнання договору поруки припиненим; за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» в особі філії Чернівецького обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадбанк України» в особі філії Чернівецького обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 08 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, укладеним між банком та ОСОБА_4, 12 травня 2008 року між нею та банком було укладено договір поруки.

Під час дії кредитного договору до нього неодноразово укладалися додаткові угоди, на підставі яких було збільшено строк відновлювальної кредитної лінії на шість місяців, що призвело до зобов'язання сплачувати додаткову комісію у розмірі близько 18 000 грн, тобто відбулося збільшення відповідальності поручителя без його згоди.

Враховуючи наведене та посилаючись на ст. 559 ЦК України, ОСОБА_3 просила договір поруки від 12 травня 2008 року, укладений між нею та банком визнати припиненим з 30 липня 2010 року.

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Ощадбанк» в особі філії Чернівецького обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Ощадбанк») звернулося до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що ОСОБА_3 як поручитель за зобов'язанням ОСОБА_4 за договором відновлювальної кредитної лінії відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Боржник не виконав взятих на себе договірних зобов'язань, внаслідок чого у нього станом на 24 грудня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 1 233 067 грн 33 коп.

Враховуючи наведене, банк просив стягнути з ОСОБА_3 як поручителя вказану заборгованість.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 лютого 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 08 квітня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано таким, що припинив свою дію з 30 липня 2010 року договір поруки від 12 травня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Ощадбанк) та ОСОБА_3

У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первинного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що відповідно до договору відновлювальної кредитної лінії від 12 травня 2008 року ОСОБА_4 отримав у філії ВАТ «Ощадбанк» кредит у сумі 978 000 грн на 120 місяців з остаточним терміном погашення не пізніше 28 квітня 2018 року із відсотковою ставкою за користування кредитом у розмірі 10 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором 12 травня 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Ощадбанк» було укладено договір поруки.

Відповідно до договору відновлювальної кредитної лінії від 12 травня 2008 року протягом з 2008 по 2010 років між ОСОБА_4 та банком були укладені додаткові угоди, якими до п. 1.5.1.3 вказаного кредитного договору вносилися відповідні зміни.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що банк без згоди поручителя шляхом відстрочення платежу основної суми боргу та фінансових зобов'язань позичальника ОСОБА_4 на шість місяців збільшив обсяг відповідальності поручителя на 30 759 грн 80 коп. і в порушення умов договору поруки не надіслав поручителю письмового одностороннього правочину.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суди виходили з того, що заявлені банком вимоги до поручителя не підлягають задоволенню, оскільки договір поруки є припиненим.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Проте ухвала апеляційного суду зазначеним нормам процесуального права не відповідає.

Згідно з п. 1.2 договору відновлювальної кредитної лінії від 12 травня 208 року кредит надається на споживчі потреби. Кредит надається окремим частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією до 28 квітня 2010 року. Сукупна вартість кредиту, графік платежів, вид і предмет кожної супутньої послуги та їх обґрунтування визначені в додатку 103 до цього договору, що є його невід'ємною частиною. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума фактичної заборгованості за кредитом, яка підлягає погашенню щомісячно рівними частинами до 28 числа кожного місяця, починаючи з 28 травня 2010 року. Остаточним терміном повернення кредиту є 28 квітня 2018 року.

Пункт 1.5.1.3 договору викладений в наступній редакції: «нараховані проценти повинні бути сплачені позичальником не пізніше 28 числа кожного місяця, починаючи з поточного місяця після видачі першого траншу. Сплата нарахованих процентів здійснюється позичальником шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків, відкритих в установах ВАТ «Ощадбанк». Остання сплата процентів повинна бути здійснена не пізніше 28 квітня 2018 року».

Разом з тим додатковою угодою від 28 квітня 2010 року № 3 внесені зміни до п. п. 1.2, 1.5.1.3 договору відновлювальної кредитної лінії.

Відповідно до додаткової угоди п. 1.2 договору відновлювальної кредитної лінії викладений в такій редакції:

«1.2. Кредит надається на споживчі цілі. Кредит надається окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією, у період до 28 квітня 2010 року. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума фактичної заборгованості за кредитом, яка підлягає погашенню щомісячно рівними частинами до останнього робочого дня кожного місяця, починаючи з січня 2011 року. Остаточним терміном повернення кредиту є 28 квітня 2018 року.

На виконання п. 1.2 договору відновлювальної кредитної лінії від 12 травня 2008 року станом на 27 липня 2010 року сума фактичної заборгованості за кредитом складає 971 504 грн 82 коп., ця сума підлягає погашенню щомісячно рівними частинами в сумі 11 039 грн 83 коп., починаючи з січня 2011 року згідно з графіком погашення заборгованості. Остаточним терміном повернення кредиту є 28 квітня 2018 року».

Пункт 1.5.1.3 викладений в наступній редакції:

«Нараховані проценти повинні бути сплачені позичальником до 25 числа місяця наступного за звітним, починаючи з 25 травня 2010 року. Сплата нарахованих процентів здійснюється позичальником шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків, відкритих в установах ВАТ «Ощадбанк». Остання сплата процентів повинна бути здійснена не пізніше 28 квітня 2018 року».

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Отже, припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України можливе тоді, коли наслідком таких змін стало збільшення матеріальної відповідальності поручителя без його згоди. У зв'язку із цим надання банком позичальнику відстрочки погашення основної суми боргу терміном на 6 місяців без продовження строку дії кредитного договору хоча і є зміною зобов'язань, але не припиняє поруки, оскільки не збільшує розміру відповідальності самого поручителя.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2014 року у справі № 3-196гс14.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірній кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У силу наданих чинним ЦПК України повноважень апеляційний суд міг усунути допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, проте, не врахувавши вищенаведеного, не встановивши фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не перевіривши доводів апеляційної скарги, залишив без змін рішення районного суду.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постановлена у справі ухвала апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадбанк України» в особі філії Чернівецького обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 08 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська