Справа № 352/911/15-ц
Провадження № 2/352/591/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Струтинського Р.Р.,

секретаря Бардюк-Кавецької Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тисменицького районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Поберезької сільської ради про встановлення факту постійного проживання, визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом до відповідача про встановлення факту постійного проживання, визнання права власності. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 20 липня 2001 року, відповідно до укладеного договору купівлі-продажу будинку, його баба, ОСОБА_4, придбала в ОСОБА_5 будинковолодіння в АДРЕСА_1. Проте, правовстановлюючі документи на майно не зареєстровано в реєстрах речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Дане будинковолодіння є садибою та розміщене на земельній ділянці площею 0,4043 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території с. Побережжя Поберезької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, з них 0,2419 га - під будівлями та 0,1624 га - рілля. Проте, договір купівлі продажу земельної ділянки, з невідомих причин не укладався. Згідно Земельного кодексу України (в редакції 1990 року), що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У зв'язку з тим, що відповідно вищевказаного договору ОСОБА_4 перейшло право власності на будинковолодіння, що розташоване на земельній ділянці площею 0,4043 га, право власності на яку посвідчено державним актом НОМЕР_1, виданим 03.08.2001р., тому право власності ОСОБА_5 на дану земельну ділянку є припиненим, а його баба стала її власником. 10.10.2011 року остання склала заповіт, який був посвідчений в Поберезькій сільській раді за №304, згідно якого все належне їй майно заповіла йому. ІНФОРМАЦІЯ_3 баба померла і після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно в т.ч. на будинковолодіння №11 і №7 по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,4043 га. Він є спадкоємцем за заповітом. Його мама, ОСОБА_2, та дядько, ОСОБА_3, є спадкоємцями за законом першої черги, проте останні на спадкове майно не претендують. Інші спадкоємці за законом першої черги, ОСОБА_6 (чоловік баби) та їх син, ОСОБА_7, на спадкове мано також не претендували і відповідно ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2. також померли. Інших спадкоємців за законом чи заповітом після смерті ОСОБА_4 немає. У зв'язку з тим, що він з липня 2011 року по час смерті ОСОБА_4 постійно проживав із спадкодавцем по АДРЕСА_2 без реєстрації, а з квітня 2014р. офіційно зареєстрований за даною адресою, що підтверджується копією паспорта, тому відповідно до вимог ст.1235, ч.3 ст.1268 ЦК України, прийняв спадщину у визначеному законом порядку. Проте, в Тисменицькій ДНК його відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв'язку з тим, що правовстановлюючі документи на майно не зареєстровано в реєстрах речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Позивач в судове засідання не з»явився. Від нього надійшла заява, у якій він просив справу розглядати без його участі, позов підтримує, просив його задоволити.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Від них надійшли заяви, в яких вони просили справу розглядати без їх участі, позов визнають, проти його задоволення не

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу будинку баба позивача ОСОБА_4, придбала в ОСОБА_5 будинковолодіння в АДРЕСА_1. Проте, правовстановлюючі документи на майно не зареєстровано в реєстрах речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Будинковолодіння складається із житлового будинку та господарських будівель і споруд, інвентаризаційною вартістю 40287 грн. 00 коп.

Вказане вище будинковолодіння є садибою та розміщене на земельній ділянці площею 0,4043 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території с. Побережжя Поберезької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, з них 0,2419 га - під будівлями та 0,1624 га - рілля. Проте, договір купівлі продажу земельної ділянки не укладався.

Перелічені вище обставини підтверджуються технічним паспортом на будинковолодіння, копією договору купівлі-продажу від 20.07.2001р., державним актом на право приватної власності на землю, довідкою Поберезької сільської ради №331, №330 від 21.04.2015 року.

Відповідно до приписів ст.14 Конституції України громадянам України гарантується право власності на землю.

Частиною першою ст.30 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року), що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів (ч.2 ст.31 ЗК України).

Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу (ч.4 ст.31 ЗК України).

Згідно ч.1 ст.23 Земельного кодексу України ( в редакції 1990 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до правової позиції викладеної в п.18(г) Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.04 №7 вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходить право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких вона належала відчужувачу.

В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на них до фізичних або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою. Якщо договором про відчуження жилого будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ті її частини, одна з яких зайнята жилим будинком, будівлею чи спорудою, а інша необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до приписів Земельного кодексу України (в редакції 2001 року) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (ч.1 ст.120 ЗК України).

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч.2 ст.120 ЗК України).

У зв'язку з тим, що відповідно договору купівлі-продажу від 20.07.2001р. до ОСОБА_4 перейшло право власності на будинковолодіння, що розташоване на земельній ділянці площею 0,4043 га, право власності на яку посвідчено державним актом НОМЕР_1, виданим 03.08.2001р., тому право власності ОСОБА_5 на дану земельну ділянку є припиненим, а моя баба стала її власником. 10.10.2011 року баба склала заповіт, який був посвідчений в Поберезькій сільській раді за №304, згідно якого все належне їй майно заповіла позивачу, ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_3 остання померла. Після смерті останньої відкрилася спадщина на все належне їй майно, а саме: на будинковолодіння №11 і №7 по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,4043 га.

Позивач є спадкоємцем за заповітом. Позивача мама, ОСОБА_2, та дядько, ОСОБА_3, є спадкоємцями за законом першої черги. Проте, останні на спадкове майно не претендують та не заявляли будь яких прав на спадкове майно. Інші спадкоємці за законом першої черги, ОСОБА_6 (чоловік баби) та їх син, ОСОБА_7, на спадкове мано також не претендували і відповідно ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2. також померли. Інших спадкоємців за законом чи заповітом після смерті ОСОБА_4 немає. У зв'язку з тим, що позивач з липня 2011 року по час смерті ОСОБА_4 постійно проживав із спадкодавцем по АДРЕСА_2 без реєстрації, а з квітня 2014р. офіційно зареєстрований за даною адресою, що підтверджується копією паспорта, тому відповідно до вимог ст.1235, ч.3 ст.1268 ЦК України, він прийняв спадщину у визначеному законом порядку. Заяву про відмову від спадщини до ДНК не подавав. Проте, в Тисменицькій районній державній нотаріальній конторі позивачу відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно - будинковолодіння АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що правовстановлюючі документи на майно не зареєстровано в реєстрах речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується постановою РДНК про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 21.04.2015р. за №191/02-31.

Також факт постійного проживання позивача із спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняття спадщини підтверджується такими доказами: письмовими показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що проживають в с. Побережжя Тисменицького району та копією паспорта позивача про реєстрацію на даний час мого місця проживання.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до вимог ст.256 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення розглядаються в окремому провадженні.

В судовому порядку можуть бути встановлені факти, які перелічено в ч.1 ст.256 ЦПК України, а також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. №7 встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Таким чином, здобутими по справі доказами, стверджується, що позовні вимоги є підставними і обґрунтованими, а отже підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 386, 392, 1217, 1222, 1235, 1268 ЦК України, та керуючись ст.ст. 213- 215ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Встановити факт, що ОСОБА_1, з липня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 постійно проживав із померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 в АДРЕСА_2

Визнати за ОСОБА_1, право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1,. інвентаризаційною вартістю 40287 грн. 00 коп., в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на земельну ділянку площею 0,4043 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території с. Побережжя Поберезької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області та посвідченого державним актом на право приватної власності на землю НОМЕР_1, що виданий 03.08.2001р. Поберезькою сільською радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №113.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до Апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Тисменицький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий Струтинський Р.Р.