АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/7291/15 Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів - Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,

за участю секретаря - Міхелєвої Я.С.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Московського районного суду міста Харкова від 09 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

встановила:

У грудні 2013 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що в період з 08.05.2007 по 06.11.2013 працювала у відповідача. Її попередили про звільнення 05.09.2013 року, але 09.09.2013 року нею були прийняті на роботу троє осіб. Після чого, протягом двох місяців, які вона працювала з моменту повідомлення про скорочення, відповідач постійно приймав на роботу працівників, але їй не було запропоновано жодної посади ані в місті Харкові, ані в інших містах, де є підрозділи відповідача, при тому, що були вакантні місця.

Вважає звільнення незаконним, оскільки проведене відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства.

Крім того, незаконне звільнення її з займаної посади завдало їй моральних страждань. Завдані їй моральні збитки вона оцінила в 50 000 грн., які також просила стягнути з відповідача

Просила скасувати наказ № 937в-к від 05.11.2013 про її звільнення з займаної посади провідного фахівця відділу по роботі з корпоративними клієнтами Північного регіонального управління ПАТ «Банк Кредит Дніпро» у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, поновити її на роботі, стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 104 009,75 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 09 вересня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано наказ ПАТ «Банк Кредит Дніпро» № 937-вк від 5 листопада 2013 року «Про дисциплінарне звільнення». Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді провідного фахівця відділу по роботі з корпоративними клієнтами Північного регіонального управління ПАТ «Банк Кредит Дніпро». Стягнуто з ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 89608 грн., в відшкодування моральної шкоди в розмірі - 10 000 грн. Стягнуто з ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на користь держави судовий збір в розмірі 896,06 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення в частині визначення загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та в цій частині ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що суд першої інстанції помилково при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу не врахував ту обставину, що у вересні 2013 року, вона перебувала 6 (шість) робочих днів на лікарняному та замість 15м робочих дні взяв до розрахунку 21 робочий день, тобто повний робочий місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Банк Кредит Дніпро» подали апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що судом не досліджено належним чином наявні у матеріалах справи письмові пояснення банку від 09.09.2015р. та посадові інструкції по тим посадам, вакансії на які були наявні у період між попередженням та звільненням ОСОБА_1 Вказує, що у період часу з 05.09.2013р. по 06.11.2013р. на роботу не прийнято жодного працівника на посаду, яка б відповідала кваліфікації та спеціалізації позивача, оскільки вакансії, які б відповідали кваліфікації та спеціалізації ОСОБА_1, були у банку відсутні. Суд першої інстанції не звернув уваги та проігнорував докази, надані відповідачем, що посади економіста/спеціаліста відділення та начальника відділення, передбачають дещо інші посадові обов'язки та, крім того, у галузі освіти мають інші кваліфікаційні вимоги у порівнянні з кваліфікацією позивача (згідно посадових інструкцій, вимогами до працівників зазначених посад є профільна освіта виключно у фінансовій (банківській) сфері, якої не має позивач. Інших вакансій, на які б могла претендувати позивачка, у банку не було, що підтверджується довідкою начальника відділу кадрового адміністрування банку. Тому банк не міг жодним чином запропонувати ОСОБА_1 під час її скорочення та звільнення вакансію, яка б відповідала її кваліфікації та спеціалізації, проте суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, апеляційна скарга ПАТ «Банк Кредит Дніпро» відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 працювала в ПАТ «Банк Кредит Дніпро» з 08.05.2007 на посаді провідного спеціаліста Харківського відділення Банку на підставі наказу № 162-ОК від 08.05.2007, з 13.04.201-було покладено тимчасове виконання обов'язків начальника Харківського відділення банку, без зміни посадового окладу на підставі наказу № 309-ОК від 13.04.2011 року, з 22.06.2012 року на посаді провідного фахівця відділу по роботі з корпоративними клієнтами Північного регіонального управління на підставі наказу №417-ОК від 12.06.2012 року /Т.1 а.с. 257, 254,256/.

05.09.2013 року позивача було під підпис ознайомлено із тим, що в зв'язку із скороченням штатної чисельності, пов'язаним із необхідністю внесення змін в організацію праці ПАТ «Банк Кредит Дніпро».

На підставі наказу № 937-ВК від 05.11.2013 року ОСОБА_1 було звільнено 06.11.2013 року з займаної посади в зв'язку із скороченням штатної чисельності ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, їй наказано виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в кількості 62 календарних днів та вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати /Т.1 а.с.253/.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 не було додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника за ініціативою власника за скороченням штату за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, та порушено порядок звільнення ОСОБА_1 За таких обставин, звільнення позивача не можна визнати таким, що відповідає вимогам діючого законодавства про працю, а тому суд задовольняє позовні вимоги, визнає звільнення позивача з посади провідного фахівця відділу по роботі з корпоративними клієнтами Північного регіонального управління ПАТ «Банк Кредит Дніпро» за п.1 ст. 40 КЗпП України незаконним, в зв'язку з чим визнав незаконним наказ про звільнення № 937-кв від 05.11.2013 та поновлює ОСОБА_1 на посаді.

Також вважав, що з відповідача на користь позивача належить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 7 листопада 2013 року по 9 вересня 2015 року по 26 липня 2013 року у розмірі 89608 грн.

Враховуючи вимоги співмірності спричиненої шкоди, вірно визначив розмір моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., які підлягають стягненню з ПАТ « Банк Кредит Дніпро».

Колегія суддів з висновками в частині визначення загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулуне погоджується з таких підстав.

Суд першої інстанції помилково при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу не врахував ту обставину, що у вересні 2013 року, ОСОБА_1 перебувала 6 (шість) робочих днів на лікарняному.

Окрім того, як вбачається з матеріалів, що двічі позивач надавала уточнення до позовної заяви щодо розрахунку заробітку, який підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, до суду першої інстанції із зазначенням того, що фактично відпрацьовані дні за останні два місяці перед звільненням складають - 38 робочих днів (у вересні 2013 року я перебувала на лікарняному та фактично відпрацювала 15 робочих днів у зазначеному місяці).

Суд першої інстанції помилково не врахував цю обставину та взяв до розрахунку 21 робочий день, тобто повний робочий місяць.

Відповідно до пункту 5 розділу IV «Порядку обчислення середньої заробітної плати» який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного заробітна плата працівника, яка згідно 3 п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів(годин), а у випадках передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки ПАТ « Банк Кредит Дніпро» від 04.09.2014 року № 6/30-6332 за останні 2(два) робочих місяці, що передують звільненню, позивач отримала наступну зарплатню:

У вересні 2013 року - 3 571,43 грн. (зарплата без лікарняних) за фактично відпрацьовані 15 робочих днів, 6 робочих днів перебувала на лікарняному (в матеріалах справи є належні документи), сплата лікарняних за 6 робочих днів вересня 2013 року була здійснена відповідачем лише у листопаді 2013 року, (документи, що підтверджують сплату знаходяться у справі);

У жовтні 2013 року - 5 000 грн. за фактично відпрацьовані 23 робочих дні, тобто повний робочий місяць.

Отже, згідно пункту 5 розділу IV «Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 для розрахунку вимушеного прогулу, середньоденна заробітна плата за два останні місяці, що передують звільненню складає:

3 571, 43 грн. (фактична з/п за вересень 2013р.) + 5 000 грн. (фактична з/п за жовтень 2013р.) : 38 (кількість фактично відпрацьованих робочих днів за вересень - жовтень 2013р.)= 225,56 грн. (середньоденна заробітна плата).

Вимушений прогул складає 460 робочих дні ( з 07.11.2013р. по 09.09.2015 p.), а саме:

листопад 2013 р. - 17 днів, грудень 2013 р. - 22 дні, січень 2014 р. - 21 день, лютий 2014р. - 20 днів, березень 2014р. - 20 днів, квітень 2014р. - 21 дні, травень 2014р. - 19 днів, червень 2014р. - 19 днів, липень 2014р. - 23 дні, серпень 2014р. - 20 день, вересень 2014р. - 22 дні, жовтень 2014р. - 23 дні, листопад 2014 р. - 20 днів, грудень 2014 р. - 23 дні, січень 2015 р. - 20 днів, лютий 2015р. - 20 днів, березень 2015р. - 21 день, квітень 2015р. - 21 день, травень 2015р. - 18 днів, червень 2015р. - 20 днів, липень 2015р. - 23 день, серпень 2015р. - 20 днів, вересень 2015р. - 7 днів.

Отже, з відповідача на користь ОСОБА_1 слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 7 листопада 2013 року по 9 вересня 2015 року у сумі 103 757,60 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Так, при звільненні ОСОБА_1 відповідачем порушено ч. 2 ст. 40 КЗпП України, оскільки доказів щодо неможливості переведення останньої за її згодою на іншу роботу відповідачем до суду не надано; порушено ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, оскільки одночасно з попередженням про звільнення відповідачем не запропоновано ОСОБА_1 іншу роботу в ПАТ «Банк Кредит Дніпро». Доказів відсутності такої роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також доказів відмови ОСОБА_1 від переведення на будь-яку іншу роботу в ПАТ «Банк Кредит Дніпро», відповідач до суду не надав. При цьому ОСОБА_1 не відмовлялася від переведення її на іншу роботу чи на іншу посаду, які взагалі їй не було запропоновано.

Крім того, відповідачем не доведено наявності у прийнятих працівників, згідно наданого списку, виключно профільної фінансової або банківської освіти, а також не доведено факту, що касирами та економістами-касирами можуть працювати, відповідно до Постанови Національного банку України №174, лише ті працівники, які склали іспит на знання касирської справи в НБУ та мають свідоцтво, видане Національним банком України, Відтак, апеляційна скарга відповідача повинна бути відхилена.

За вказаних обставин, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе задовольнити апеляційну скаргу позивача, змінивши рішення суду першої інстанції, стягнувши з ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 103 757,60 грн. замість 89 608 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 09 вересня 2015 року змінити в частині визначення загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та в цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 103 757,60 грн.

В іншій частині це ж рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -