Номер провадження: 22-ц/785/5123/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Станкевича В.А.

суддів Бабія А.П.

ОСОБА_2

при секретарі Стадніченко А.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про стягнення моральної шкоди, яка спричинена незаконним рішенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 березня 2015 року, -

встановила:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про стягнення моральної шкоди, яка спричинена незаконним рішенням.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про стягнення моральної шкоди, яка спричинена незаконним рішенням відмовлено.

В апеляційній скарзі, ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах скарги і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З позовної заяви вбачається, що позивачка вважала, що прийняття рішення виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради від 01 липня 2010 року №642 «Про погодження громадянину ОСОБА_4 розміщення прибудови літ."а1", розміром 6,0 х 4,0м.; прибудови літ."а5", розміром 1,53 х 2,42 м.; гаража літ."Д", розміром 5,52 х 3,40 м. по вул.Фрунзе 18, м. Білгород-Дністровський, Одеської області", яке 31 червня 2014 року будо скасовано рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області завдало суттєвої шкоди, яка полягає в тому, що дане рішення тривалий час позбавляло позивачку ОСОБА_3 права користування своєю власністю, а саме: прибудовою літ."а1", розміром 6,0 х 4,0м.; прибудовою літ."а5", розміром 1,53 х 2,42 м. ; гаражем літ."Д", розміром 5,52 х 3,40 м. по вул.Фрунзе 18, м.Білгород-Дністровський, Одеської області.

Також в судовому засіданні представник позивачки вважав, що її довірителю ОСОБА_3 неправомірними діями виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради була спричинена моральна шкода, яка відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування, оскільки нормативно правовий акт, який був прийнятий виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради скасований та визнаний незаконним і безпідставним, який порушує права позивачки.

Просив стягнути на користь ОСОБА_3 з виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради моральну шкоду у розмірі 20000 грн. (двадцять тисяч).

Між тим відповідно до матеріалів справи, а ні на момент прийняття даного рішення, а ні на теперішній час, за позивачкою ОСОБА_3 не визнано право власності на нерухоме майно, а саме: прибудову літ."а1", розміром 6,0 х 1,0м.; прибудову літ."а5", розміром 1,53 х 2,42 м.; гараж літ."Д", розміром 1,52 х 3,40 м. по вул. Фрунзе 18, м.Білгород-Дністровський, Одеської області, що підтверджується та встановлено рішенням апеляційного суду Одеської області від 06 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3.

Право власності на гараж літ."Д" було набуто позивачкою ОСОБА_3 лише 19 червня 2012 року.

Підставою погодження ОСОБА_4 розміщення самочинно зведених будівель по вул. Фрунзе 18, м. Білгород-Дністровський, Одеської області була заява ОСОБА_4 від 19 червня 2010 року та свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 червня 2010 року, посвідчене і видане державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за №1 487, згідно якого ОСОБА_4 являється власником 2/10 частин житлового будинку по вул.Фрунзе 18, м. Білгород-Дністровський, Одеської області, тобто вказаним свідоцтвом підтверджується виникнення права власності на вказану спадщину за ОСОБА_4.

В свідоцтві про право на спадщину за законом від 15 червня 2010 року зазначено, що споруди - прибудова літ."а1"; прибудова літ."а5"; гараж літ."Д" є самовільно збудованими.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких допустимих та переконливих доказів того, що рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради будь-яким чином перешкоджало позивачці у користуванні даними об'єктами суду не надано, а тому суд першої інстанції правильно вважав, що посилання позивачки, які викладені в позову та на які посилався в судовому засіданні представник позивачки, що рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради позбавляло законного права позивачку потрапити на територію будинку, де знаходяться споруди прибудова літ."а1"; прибудова літ."а5"; гараж літ."Д" є необґрунтованими.

Крім того позивачка та її представник вважали, що відповідач має відшкодувати моральну шкоду, яку було спричинено позивачці незаконним рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 01 липня 2010 року №642 «Про погодження громадянину ОСОБА_6 розміщення прибудови літ."а1", розміром 6,0 х 4,0м.; прибудови літ."а5", розміром 1,53 х 42 м.; гаража літ."Д", розміром 5,52 х 3,40 м. по вул.Фрунзе 18, Білгород-Дністровський, Одеської області", яку оцінюють у розмірі 20000 н. .

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній праві, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Ні в матеріалах справи, ні в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження того, що неправомірними діями відповідача позивачці було завдано суттєвої шкоди. Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що фактично позивачкою на її обґрунтування наведені лише її письмові пояснення та міркування загального характеру, які не є доказом у цивільній справі, що не доводить вину відповідача в завданні моральної шкоди.

Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями відповідача позивачці було завдано майнової чи немайнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями відповідача і підлягають відновленню чи повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що юридичною підставою такої відповідальності органів місцевого самоврядування є заподіяння шкоди юридичним чи фізичним особам у результаті прийняття незаконних рішень, вчинення неправомірних дій або бездіяльності при здійсненні ними виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування, передбачених Законом та іншими законами. Необхідними елементами такої відповідальності (незалежно від вини цих органів та осіб) є: шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості

В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В позовній заяві та під час судового розгляду представником позивачки не було надано належних доказів наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачці відповідачем моральних страждань, не доведено вину відповідача, не надано доказів причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та завданою, на думку позивача шкодою, не надано розрахунку цієї шкоди.

Суд першої інстанції правильно вказав, що для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України, необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди.

Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Тобто відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні

Суд, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачці моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору п.5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди».

Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Оскільки позивачка та її представник не надали суду жодних належних та допустимих доказів того, що внаслідок дій відповідача їй була завдана шкода, та не доведена наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями, то суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що не має підстав для задоволення позову та відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи все вищевикладене колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 березня 2015 року по справі за позовною заявою ОСОБА_3 до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про стягнення моральної шкоди, яка спричинена незаконним рішенням - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції

Головуючий: В. А. Станкевич

Судді : О.А. Ступаков

ОСОБА_7