Справа № 496/2273/15-ц
Провадження № 2/496/1124/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2015 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Галич О.П.,

при секретарі Горлевому Д.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Біляївського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача, що працює на посаді головного лікаря Біляївської центральної районної лікарні на користь позивача 157852 грн. в якості відшкодування за завдану моральну шкоду. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Біляївського районного суду від 14.05.2015 р. було частково задоволено позов ОСОБА_1 до Біляївської центральної районної лікарні та КЗ „Біляївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримки розрахункових, грошової компенсації та моральної шкоди. Даним рішенням суду було встановлено факт незаконного звільнення позивача згідно до наказу головного лікаря Біляївської центральної районної лікарні ОСОБА_3 Висновком експерта від 12.11.2014 р. було встановлено, що позивачу була заподіяна моральна шкода за незаконне звільнення у розмірі 157852 грн. Вказана експертиза була надана позивачу Суворовським районним судом м. Одеси 19.05.2015 р. Позивач вважає, що внаслідок незаконних дій головного лікаря Біляївської центральної районної лікарні ОСОБА_3, йому була заподіяна моральна шкода у розмірі 157852 грн. З вказаних обставин позивач вимушений був звернутися до суду з позовом.

У судовому засідання позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала вказуючи на те, що позовні вимоги не обґрунтовані.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що рішенням Біляївського районного суду від 14.05.2015 р. позовні вимоги ОСОБА_1 до Біляївської центральної районної лікарні та КЗ „Біляївський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримки розрахункових, грошової компенсації та моральної шкоди, задоволено частково. Стягнуто з Біляївської центральної районної лікарні на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу 7587,25 грн. та моральну шкоду у сумі 1000 грн. Стягнуто з КЗ „Біляївський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 617,62 грн. (а.с. 4-9).

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків передбачених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відкриваючи провадження у справі суд попередив сторони про те, що відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вони зобовязані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Виходячи зі змісту положень статті 60 ЦПК України суд розглядає справу на підставі доказів, які подані сторонами до справи до початку безпосереднього судового розгляду.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці фактичні дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Посилання позивача на висновок №4804 судової психологічної експертизи за матеріалами цивільної справи №496/3540/14-ц від 12.11.2014 р.(а.с. 15-21), суд вважає необґрунтованим, так як у висновку чітко вказано, що короткий виклад досліджуваних подій з матеріалів цивільної справи: 07.12.2010 р. відносно ОСОБА_1 була порушена кримінальна справа за ознаками ч. 1 ст. 129 КК України. Постановою від 10.12.2010 р. йому було обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Постановою від 18.12.2010 р. він був залучений в якості обвинуваченого за ч. 1 ст. 129 КК України. Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 12.05.2011 р. ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 129 КК України та призначено покарання у вигляді двох років обмеження волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на два роки. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02.08.2011 р. вирок Біляївського районного суду від 12.05.2011 р. був змінений, проте міра покарання, призначена ОСОБА_1, залишена без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.10.2012 р. вирок Біляївського районного суду Одеської області від 12.05.2011 р. та ухвала Апеляційного суду Одеської області від 02.08.2011 р. були скасовані, а справа була направлена на новий судовий розгляд. Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 18.04.2013 р. він був визнаний винним у вчиненні злочину, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 129 КК України та призначено йому покарання у вигляді арешту строком два місяці. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27.08.2013 р. вирок Біляївського районного суду Одеської області від 18.04.2013 р. був скасований, а справа була направлена прокурору для організації додаткового розслідування. Постановою слідчого СВ Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області кримінальне провадження стосовно ОСОБА_1 було закрите за відсутністю у його діянні складу злочину. Період, що він перебував під слідством, складає три роки та пять місяців. Тобто висновок стосується подій повязаних з кримінальним провадженням.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до загальних підстав деліктної відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вина. Також обовязковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного звязку між шкодою і протиправною поведінкою особи. Моральна шкода відшкодовується лише за наявності вини особи, яка завдала шкоди.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів та пояснити у судовому засіданні він не зміг про спричинення йому моральної шкоди, як це повязано з кримінальним провадженням порушеного щодо ньго, та матеріалами справи не підтверджується завдання моральної шкоди позивачу з боку відповідача, не встановлено причинний звязок між отриманою моральною шкодою, та протиправною поведінкою відповідача, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст. 1167 ЦК України, ст.ст. 57,58,60,61, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особам, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Галич О.П.

22 червня 2015 року