Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/3674/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М..,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні приватною власністю, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні приватною власністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що позивачам на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка площею 0,2499 га за адресою вул. Правди, 23, с. Дмитрівка, Бердянського району, Запорізької області.

Користувачем суміжної земельної ділянки, розташованої по вул. Правди, 21, с. Дмитрівка, Бердянського району, Запорізької області є відповідач - ОСОБА_5.

У 2014 році відповідач облаштовувала земельну ділянку, на який розташований придбаний нею будинок, із порушенням норм діючого законодавства, державних будівельних норм та правил добросусідства, а саме: по всій межі земельної ділянки від межового знаку «Б» до межового знаку «В» без їх згоди звела глухий паркан з листів металевого профілю заввишки 2.2 м., який прилягає до існуючої межової споруди - металевої прозорої сітки,

При цьому, паркан є стінкою споруди з металевого каркасу та листів полікарбонату, яка збудована впритул до межі земельних ділянок в порушення будівельних норм та завдає незручності для використання позивачами своєї земельної ділянки, яка від паркану отримала затінення та позбавлена провітрювання, а також обмежує доступ світла до будинку.

На їх заперечення щодо зведення паркану в порушення закону та будівельних норм і правил, правил добросусідства, відповідач не звертала увагу.

В 2014 році позивачі звернулись до Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області з приводу незаконно збудованого паркану. За результатами звернення комісією було проведено обстеження межі земельної ділянки сторін.

Відповідно до ОСОБА_1 обстеження, складеного виїзною комісією, виявлено, що на земельній ділянці, яка знаходиться на відстані 0,9 м. від житлового будинку позивачів знаходиться металева сітка. На відстані 15 см. від сітки відповідачем встановлено металевий паркан, висотою біля 2,0 м, що завдає затінення та порушує санітарні норми та правила. Комісія рекомендувала відповідачу перенести металевий паркан на відстань не менше 1,0 м від межі земельної ділянки позивачів.

На підставі зазначеного просили зобовязати ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні належною позивачам земельною ділянкою, яка розташована за адресою вул. Правди, 23, с. Дмитрівка, Бердянського району, Запорізької області, а саме за кошти ОСОБА_5 демонтувати огорожу, яка встановлена на межі домоволодіння за адресою вул. Правди, 21 А, с. Дмитрівка, Бердянського району, Запорізької області та домоволодіння за адресою вул. Правди, 23, с. Дмитрівка, Бердянського району, Запорізької області, стягнути судові витрати.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходи із того, що позивачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Власники та землекористувачі суміжних земельних ділянок повинні жити за правилами добросусідства, тобто зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них, не порушувати законні права один одного (ст.ст. 91, 96, 103 Земельного кодексу України).

Судом установлено, що позивачі на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.2006 року є співвласниками (по 1/2 частці кожний) земельної ділянки, площею 0,2499 га, для обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: Запорізька область, Бердянський район с.Дмитрівка, вул. Правди, 23 (а.с.14-15).

Користувачем суміжної земельної ділянки за адресою с.Дмитрівка, вул. Правди, 21а є ОСОБА_5.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в позові зазначають, що збудований відповідачем паркан побудований з порушенням державних будівельних норм, обмежує доступ сонячного світла до будинку, а земельна ділянка отримала затінення та позбавлена провітрювання, що порушує їх право власності на земельну ділянку і створює незручності для користування як земельною ділянкою так і спорудами.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що відповідачем порушені права позивача, та паркан обмежує доступ сонячного світла до будинку, а земельна ділянка ОСОБА_4 отримала затінення та позбавлена провітрювання, останні суду не надали.

Як на єдиний доказ обмеження доступу сонячного світла до будинку та отримання земельною ділянкою ОСОБА_4 затінення та позбавлення провітрювання, позивачі посилаються на акт від 03.09.2014 року, складений комісією районної державної адміністрації (а.с.10).

Пунктом 3.25 ДБН 360-93 «Містобудування, Планування і забудова міських і сільських поселень» передбачено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Зазначені Державні будівельні норми містять лише застереження щодо дотримання санітарних норм частині розміщення на певній відстані від будинків та літніх кухонь господарських будівель і споруд, які є джерелами забруднення: а саме приміщення для утримання худоби і птиці площею в 50 кв.м., компостних ям, дворових вбиралень, сміттєзбірників тощо.

Судом першої інстанції встановлено, що за зверненнями позивача ОСОБА_3 Бердянською районною державною адміністрацією було створено комісію у складі: начальника відділу містобудування архітектури райдержадміністрації, начальника юридичного відділу та спеціаліста Дмитрівської сільської ради, які провели обстеження межі земельної ділянки ОСОБА_3

В результаті обстеження виявлено, що на відстані 0,9 м. від належного ОСОБА_3 будинку знаходиться металева сітка, а на відстані 15 см. від сітки сусідкою ОСОБА_5 встановлено металевий паркан, висотою біля 2,0 м з металевого профільного листа, що завдає затінення, перешкоджає інсоляції приміщень сусіднього житлового будинку.

З огляду на викладене, з урахуванням змісту акту районної державної адміністрації від 03.09.2014 року, суд дійшов обґрунтованого висновку, що паркан знаходиться на відстані 1,05 м від виступної конструкції стіни будинку позивачів, а тому не порушує встановлені пунктом 3.25 ДБН 360-93 «Містобудування, Планування і забудова міських і сільських поселень» вимоги.

Крім того, як зазначено комісією в акті від 03.09.2014 року, «роботи по встановленню та винесенню в натуру меж земельної ділянки були виконані в 2011 року зі слів Карачковської». Однак, як акт визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі (а.с.13), так і ОСОБА_1 прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 19 березня 2012 року (а.с.12) не містять підпису суміжного землекористувача ОСОБА_5

Суд також правомірно зазначив в рішенні, що твердження позивачів про порушення відповідачкою п.3.4 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» не заслуговує на увагу, оскільки цей пункт регулює виконання санітарно-гігієнічних вимог при проектуванні житла, зокрема розміру вікон, а тому не має відношення до виконання будівельних робіт щодо спорудження паркану.

Суд надав оцінку доводам позивачів стосовно не виконання ОСОБА_5 вимог пунктів 2.20, 2.21 ДБН 79-92, встановивши, що відповідач не порушували ці будівельні норми, тому, що ніяких вказівок з боку адміністрації, сільської ради щодо вигляду огорожі з боку вулиці (про що йдеться в зазначених пунктах) не отримувала.

Суд правильно не прийняв в якості належного доказу порушення відповідачкою санітарно-гігієнічних норм і правил інсоляції акт райдержадміністрації від 03.09.2014 року, в якому зазначено, що паркан завдає затінення та перешкоджає інсоляції приміщень сусіднього будинку, пославшись на те, що комісія, яка була створена для обстеження межі не є повноважним органом в розумінні положень ст.39,41 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», який має повноваження щодо здійснення контролю за дотриманням юридичними та фізичними особами санітарного законодавства з метою попередження, виявлення, зменшення або усунення шкідливого впливу небезпечних факторів на здоров'я людей та застосування заходів правового характеру щодо порушників.

Довід апеляційної скарги про те, що суд повинен був ініціювати запит до райдержадміністрації та отримати в якості належного доказу розширену відповідь комісії щодо порушення норм інсоляції колегія суду вважає неприйнятним з огляду на положення ст.ст.10,11 ЦПК України щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Інший довід апеляційної скарги є таким, що не спростовує висновків суду першої інстанції та не може бути прийнятий до уваги, оскільки він зводяться до переоцінки доказу - акту від 03.09.2014 року обстеження межі земельної ділянки та незгоди з висновками суду по його оцінці.

Посилання в рішенні суду на те, що спірний паркан зведений чоловіком ОСОБА_5 - ОСОБА_6, до якого позовні вимоги заявлені не були, не спростовує висновків суду щодо недоведеності вимог позивачами.

В силу ст.ст. 303, 304 ЦПК України апеляційний суд діє за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, але з винятками і доповненнями, встановленими ЦПК. Так, апеляційний суд досліджує ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

З огляду на зазначені положення ст.303 ЦПК України, враховуючи, що позивач не навів поважності причин неподання вказаного доказу в суді першої інстанції, судовою колегію відмовлено в дослідженні протоколу №82 від 08.05.2015 року проведення досліджень освітленості робочого місця, складеного відділом Бердянського міськрайонного відокремленого підрозділу ДУ «Запорізький ОСОБА_7» (Свідоцтво про право на проведення досліджень від 27.03.2013 року) після ухвалення рішення судом першої інстанції 16 квітня 2015 року, яким позивачу було відмовлено в задоволенні позову з підстав його недоведеності.

За таких обставин колегія вважає, що ухвалене в справі судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: