Справа № 495/5396/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/5396/14-ц

за позовом ОСОБА_1

до Білгород-Дністровського економіко-правового коледжу

про стягнення з підприємства середнього заробітку за час затримки виплати остаточного розрахунку, щорічної грошової винагороди в розмірі одного посадового окладу за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов'язків, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу

В С Т А Н О В И В :

23.07.2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Білгород-Дністровського економіко-правового коледжу (далі по тексту - відповідач) про стягнення з підприємства середнього заробітку за час затримки виплати остаточного розрахунку, щорічної грошової винагороди в розмірі одного посадового окладу за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов'язків, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу (а.с.1-3).

Так, позивач просив суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача гроші у сумі 8 187,3 грн. за час затримки виплати остаточного розрахунку;

- стягнути з відповідача на користь позивача щорічну грошову винагороду в розмірі одного посадового окладу за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов'язків, що складає 3 615,95 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду, що складає 10 000 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, що складають 2 400 грн.;

- стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.01.2014 року по справі № 495/7458/13-ц, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.05.2014 року, скасовано як незаконний наказ № 198-К від 19.08.2013 року виконуючого обов'язки директора Б-Дністровського ЕПК про припинення трудового договору (контракту) з викладачем ОСОБА_1; поновлено ОСОБА_1 на посаді викладача історії в Б-Дністровському ЕПК з 19.08.2013 року по 20.08.2013 року включно; датою звільнення ОСОБА_1 з посади викладача історії в Б-Дністровському ЕКП визначено 21.08.2013 року, відповідно до пунктів 2.1, 7.2.1 контракту з викладачем № 43 від 25.06.2012 року; стягнуто з Б-Дністровського ЕПК на користь ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення, що складає 3 618,56 грн., середній заробіток за весь час затримки сплати належних сум на час звільнення по день фактичного розрахунку в розмірі 7 145,28 грн., моральну шкоду, що складає 1 000 грн., витрати на правову допомогу, що складають 1 596 грн.; стягнуто з Б-Дністровського ЕПК на користь держави судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 231,31 грн.

Відповідач знав про існування вищезазначених судових рішень, приймав особисту участь у розгляді цивільної справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а тому, на думку позивача, повинен був негайно сплатити на його користь середній заробіток за весь час затримки належних сум, що він зробив лише 23.06.2014 року, тобто із простроченням у 165 днів.

Позивач вважає, що відповідач, у відповідності до ст.57 Закону України «Про освіту», повинен ще сплатити щорічну грошову винагороду в розмірі одного посадового окладу за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов'язків за період з 25.08.2010 року по 21.08.2013 року, так як такі оплати не проводились, але ж будь-яких зауважень на роботу позивача з боку відповідача не було.

В якості підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, останній зазначає, що незаконні дії керівництва коледжу, яке свідомо нехтує законними правами позивача, систематично не сплачує належну згідно із законодавством значну частину заробітної плати, принижує людську гідність позивача, стало джерелом негативних емоцій і переживань, вимагає надзвичайних зусиль для більш-менш пристойної організації життя.

Відповідачем - Б-Дністровським ЕПК подано до суду заперечення на позовну заяву ОСОБА_1, відповідно до якого він просив відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі (а.с.31-36).

Так, відповідач посилається на те, що у рішенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.01.2014 року, в частині стягнення з коледжу на користь позивача середнього заробітку на весь час затримки належних йому сум на час звільнення по день фактичного розрахунку в розмірі 7145,29 грн., не було зазначено, що це рішення підлягає негайному виконанню, а у зв'язку з тим, що позивачем на це рішення суду в цілому була подана апеляційна скарга, то воно згідно із ч.1 ст.223 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Таким чином, у коледжу, до вступу вказаного рішення суду у законну силу, не було правових підстав для його виконання з 09.01.2014 року.

На думку відповідача, вимоги ст.57 Закону України «Про освіту» щодо виплати педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов'язків поширюються лише на педагогічних працівників закладів освіти державної та комунальної форми власності. Крім того, розрахунок проведено позивачем взагалі в порушення вимог ст.57 Закону України «Про освіту». грошова винагорода педагогічним працівникам за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов'язків надається: тільки за відсутності порушень виконавчої та трудової дисципліни і здійснюється в межах загальних коштів, передбачених кошторисом навчального закладу на оплату праці;відповідно до положення, що затверджується, керівником закладу за погодженням з профспілковим комітетом;на підставі наказу керівника закладу;у розмірі до одного посадового окладу. До позовної заяви позивачем не надано жодних доказів того, що ним під час роботи у коледжі добросовісно і сумлінно виконувалися службові обов'язки, напроти, 25.12.2012 року ОСОБА_1 було винесено догану на підставі наказу по коледжу «Про винесення догани ОСОБА_1» № 237 від 25.12.2012 року.

Позивачем не представлено до суду жодного доказу та не доведено тієї обставини, що діями відповідача їй було заподіяно моральної шкоди.

Відповідно до поданих 17.12.2014 року ОСОБА_1 до суду уточнень позовних вимог, вона збільшила їх в частині стягнення суми за час затримки виплати остаточного розрахунку до 16 970,04 грн. (а.с.67-68).

Б-Дністровським ЕПК подано до суду додаткові заперечення на позовну заяву ОСОБА_1, відповідно до яких він просить відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі (а.с.76-79).

В судове засідання 14.01.2015 року позивач - ОСОБА_1, та її представник - ОСОБА_3, не з'явились, але від останнього до суду надійшла заява, згідно якої на задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 він наполягає та просить розглядати справу у його відсутність (а.с.80).

Представник відповідача - Б-Дністровського ЕПК, в судове засідання 14.01.2015 року не з'явився, але від в.о. директора Б-Дністровського ЕПК надійшло до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача (а.с.64-65).

Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Б-Дністровського ЕПК про стягнення з підприємства середнього заробітку за час затримки виплати остаточного розрахунку, щорічної грошової винагороди в розмірі одного посадового окладу за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов'язків, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.01.2014 року по справі № 495/7458/13-ц скасовано як незаконний наказ № 198-К від 19.08.2013 року виконуючого обов'язки директора Б-Дністровського ЕПК про припинення трудового договору (контракту) з викладачем ОСОБА_1; поновлено ОСОБА_1 на посаді викладача історії в Б-Дністровському ЕПК з 19.08.2013 року по 20.08.2013 року включно; датою звільнення ОСОБА_1 з посади викладача історії в Б-Дністровському ЕКП визначено 21.08.2013 року, відповідно до пунктів 2.1, 7.2.1 контракту з викладачем № 43 від 25.06.2012 року; стягнуто з Б-Дністровського ЕПК на користь ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення, що складає 3 618,56 грн., середній заробіток за весь час затримки сплати належних сум на час звільнення по день фактичного розрахунку в розмірі 7 145,28 грн., моральну шкоду, що складає 1 000 грн., витрати на правову допомогу, що складають 1 596 грн.; стягнуто з Б-Дністровського ЕПК на користь держави судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 231,31 грн. (а.с.14-18).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.05.2014 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.01.2014 року - залишено без змін (а.с.19-21).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.10.2014 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.01.2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23.05.2014 року - залишено без змін (а.с.54-59).

Зі змісту рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.01.2014 року, в частині стягнення з Б-Дністровського ЕПК на користь ОСОБА_1 середнього заробітку на весь час затримки належних їй сум на час звільнення по день фактичного розрахунку в розмірі 7 145,29 грн., вбачається, що у ньому відсутні посилання на те, що це рішення підлягає негайному виконанню.

Оскільки ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.01.2014 року в цілому була подана апеляційна скарга, то воно згідно із ч.1 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України у разі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом, тобто 23.05.2014 року.

Таким чином, у Б-Дністровського ЕПК, до вступу рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.01.2014 року у законну силу, не було правових підстав для його виконання з 09.01.2014 року, як на то посилається ОСОБА_1

Після винесення 23.05.2014 року апеляційним судом Одеської області ухвали, якою залишено рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.01.2014 року без змін, та вступу останнього у законну силу, Б-Дністровським ЕПК виконано вказане рішення в добровільному порядку та перераховано на користь ОСОБА_1 відповідні суми (а.с.22).

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Б-Дністровського ЕПК на її користь щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов'язків у розмірі 3 615,95 грн., з розрахунку одного посадового окладу у 2010 році - 1 159,35 грн., у 2011 році - 1 228,39 грн., у 2012 році - 1 228,39 грн.суд вважає їх теж безпідставними татакими, що задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

На виконання вимог Закону України «Про освіту» Кабінетом Міністрів України 31.01.2001 року було прийнято постанову № 78 «Про реалізацію окремих положень частини першої ст.57 Закону України «Про освіту», частини першої ст.25 Закону України «Про загальну середню освіту», ч.2. ст.18 і ч.1 ст.22 Закону України «Про позашкільну освіту», якою відповідно до ч.2. ст.60 Закону України «Про державний бюджет України на 2001 рік» встановлено, що у 2001 році і наступних роках щорічна грошова винагорода педагогічним працівникам навчальних закладів державної та комунальної форми власності за сумлінну працю і зразкове виконання службових обов'язків виплачується відповідно до Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2000 року № 898.

Листом Міністерства освіти і науки України № 1/9-2 від 09.01.2009 року «Щодо виплат, передбачених ст.57 Закону України «Про освіту» педагогічним працівникам вищих навчальних закладів» зазначено, що Порядок надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам навчальних закладів державної та комунальної форми власності за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов'язків затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2000 року № 898.

Постановою Кабінету Міністрів України № 898 від 05.06.2000 року затверджено Порядок надання грошової винагороди педагогічним працівникам навчальних закладів державної та комунальної форми власності за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов'язків. Цей Порядок поширюється на педагогічних працівників дошкільних, загальноосвітніх та інших навчальних закладів системи загальної середньої освіти, позашкільних, професійно-технічних, вищих навчальних закладів та закладів післядипломної освіти чи методичних установ, крім тих які працюють в навчальному закладі чи методичній установі за сумісництвом.

Таким чином, вимоги ст.57 Закону України «Про освіту» щодо виплати педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов'язків поширюються лише на педагогічних працівників закладів освіти державної та комунальної форми власності.

Крім того, вимоги ОСОБА_1 щодо сплати винагороди в розмірі одного посадового окладу не відповідають положенням ст.57 Закону України «Про освіту», оскільки законодавчо визначене поняття «до одного посадового окладу», ніяким чином не означає, та не підтверджує вимогу позивача щодо сплати винагороди за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов'язків у розмірі одного посадового окладу за вищевказаний період часу роботи у навчальному закладі.

Відповідно до п.2 Порядку надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам навчальних закладів державної та комунальної форми власності за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов'язків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 898 від 05.06.2000 року, щорічна грошова допомога педагогічним працівникам надається за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов'язків за умови досягнення ними успіхів у вихованні дітей, навчанні, вихованні, професійній підготовці учнівської та студентської молоді, методичному забезпеченні, відсутності порушення виконавчої і трудової дисципліни та здійснюється в межах загальних коштів, передбаченим кошторисом навчального закладу чи методичної установи на оплату праці.

Пунктами 3, 4 вказаного Прядку передбачено, що щорічна грошова винагорода за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов'язків надається відповідно до положення, яке затверджується керівником навчального закладу чи методичної установи за погодженням з профспілковим комітетом. Щорічна грошова винагорода педагогічним працівникам видається на підставі наказу керівника навчального закладу чи методичної установи.

Таким чином, грошова винагорода педагогічним працівникам за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов'язків надається:

- тільки за відсутності порушень виконавчої та трудової дисципліни і здійснюється в межах загальних коштів, передбачених кошторисом навчального закладу на оплату праці;

- відповідно до положення, що затверджується, керівником закладу за погодженням з профспілковим комітетом;

- на підставі наказу керівника закладу;

- у розмірі до одного посадового окладу.

У Б-Дністровському ЕПК не розроблялося положення про виплату грошової винагороди за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов'язків, та зазначена виплата не передбачалася у кошторисах.

Крім того, відсутність зауважень під час роботи не є беззаперечним доказом того, що працівник має право на винагороду за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов'язків, яке відповідно повинно полягати в добросовісному і сумлінному виконанні посадових обов'язків, досягненні успіхів у вихованні дітей, навчанні, вихованні, професійній підготовці учнівської та студентської молоді, методичному забезпеченні, відсутності порушення виконавчої і трудової дисципліни.

Більш того, 25.12.2012 року Б-Дністровським ЕПК було винесено ОСОБА_1 догану згідно із наказом по коледжу «Про винесення догани ОСОБА_1» №237 від 25.12.2012 року (а.с.38).

Таким чином, жодних з правових підстав для виплати ОСОБА_1 щорічної грошової винагороди в розмірі одного посадового окладу за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов'язків у розмірі 3 615,95 грн. у Б-Дністровського ЕПК не було, так як ОСОБА_1 притягувалася до дисциплінарної відповідальності, кошторисом навчального закладу на оплату праці не передбачалося виплат вчителям щорічної грошової винагороди в розмірі одного посадового окладу за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов'язків та положення, яке повинно було бути затверджене керівником закладу за погодженням з профспілковим комітетом у коледжі не приймалося, а також наказів керівника учбового закладу щодо виплати ОСОБА_1 цієї винагороди не видавалося.

Відповідно до ст.237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами та доповненнями) встановлено порядок, підстави та умови доказування і стягнення моральної шкоди.

Доведення наявності моральної (немайнової) шкоди здійснюється шляхом визначення в позовній заяві конкретних обставин, за яких було заподіяно шкоду, а також зазначення того, які неправомірні діяння було вчинено щодо позивача, в чому полягає шкода, що було підставою визначення запропонованого позивачем розміру або форми її відшкодування, якими доказами це підтверджується. Предметом доказування повинна бути глибина моральної (немайнової) шкоди, від якої в кінцевому підсумку залежать розмір та форми відшкодування останньої.

Між тим, в порушення положень ст.237-1 Кодексу законів про працю України, ст.1167 Цивільного кодексу України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ОСОБА_1у позовній заяві та уточненій позовній заяві не наведено жодної обставин та підстави, а також не представлено до суду жодного доказу, які б свідчили про нанесення їй відповідачем моральної шкоди.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, у зв'язку з чим в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 1167 Цивільного кодексу України, ст.ст. 115-117, 233, 237-1 Кодексу законів про працю України, ст.57 Закону України «Про освіту», положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського економіко-правового коледжу про стягнення з підприємства середнього заробітку за час затримки виплати остаточного розрахунку, щорічної грошової винагороди в розмірі одного посадового окладу за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов'язків, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко