АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 638/9577/14-ц Головуючий І інстанції - Аркатова К.В.
Провадження №22ц/790/3341/15 Суддя-доповідач - Кіпенко І.С.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Кіпенка І.С.,

суддів - Котелевець А.В., Шаповал Н.М.,

за участі секретаря - Таран В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

12 червня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі ПАТ «КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом та просило:

- стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором б/н від 08.08.2006 року в розмірі 24315 грн. 39 коп. та судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.;

- стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова та ОСОБА_3 10000 грн. 00 коп.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ «КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що позивачем пропущено строк позовної давності та ОСОБА_3 подано заяву про застосування позовної давності (а.с. 60-63).

Судом встановлено, що 08 серпня 2006 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір б/н, згідно з яким, ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 12 місяців з моменту підписання, якщо в цей час ні одна із сторін не проінформує іншу про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк (п. 9.12 Умов).

Зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним договором забезпечено порукою, а саме, Договором поруки від 01 вересня 2010 року, укладеним з поручителем - Філією "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Дзержинському районі міста Харкова. Розмір відповідальності поручителя перед ПАТ «КБ «ПриватБанк» обмежується сумою 10000 грн.

Позивач повністю виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором надавши відповідачеві вищевказані кошти.

Згідно умов укладеного договору, Договір складається з Заяви позичальника та Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Згідно наданого ПАТ «КБ «ПриватБанк» розрахунку, станом на 30.09.2013 року ОСОБА_3 має заборгованість на загальну суму 24315 грн. 39 коп., яка складається з наступного: 5617 грн. 60 коп. - заборгованість за кредитом; 17063 грн. 72 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1134 грн. 07 коп. - штраф (процентна складова).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника, строк давності якого минув.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, - безпідставні.

Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - 12 місяців з моменту підписання, якщо в цей час ні одна із сторін не проінформує іншу про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк (п. 9.12 Умов), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, судом установлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

З пояснень сторін в судовому засіданні апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом у грудні 2008 року, в зв'язку із чим у нього утворилась заборгованість за кредитним договором. У свою чергу позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 лише 12 червня 2014 року.

Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа.

В апеляційній скарзі, позивач посилаючись на п.9.3 Умов надання банківських послуг стверджує, що сторони домовились про збільшення строку позовної давності стосовно виконання умов договору, встановивши строк дії договору рівний строку дії картрахунку.

Однак, це твердження є безпідставним, згідно, ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

ПАТ «Комерційний Банк «ПриватБанк» такого письмового договору суду не надано.

Зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним договором забезпечено порукою, а саме, Договором поруки від 01 вересня 2010 року, укладеним з поручителем - Філією "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Дзержинському районі міста Харкова. Згідно із зазначеним договором, розмір відповідальності поручителя перед ПАТ «КБ «ПриватБанк» обмежується сумою 10000грн.

Згідно положень ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Однак, згідно із ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Договір поруки укладений 01 вересня 2010 року, строк його дії не встановлений. Отже, граничний строк пред'явлення позову до поручителя закінчився 01.09.2011р.

Висновок суду є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка.

Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки і не дістали об'єктивного підтвердження.

Суд дав належну оцінку всім наявним у справі доказам, та навів у рішенні мотиви спростування кожного з доводів, які наводилися.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 322, 324, 325 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді :