Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/960/13-ц Головуючий у 1-й інст. Баренко С. Г.
Категорія 47 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом прокурора Житомирського району в інтересах держави до Житомирської районної державної адміністрації, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, треті особи дочірнє підприємство «Червоноармійський лісгосп АПК», Державна інспекція сільського господарства у Житомирській області, Житомирська обласна державна адміністрація про визнання недійсним розпорядження, визнання недійсними державних актів та скасування державної реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_8, ОСОБА_6 - ОСОБА_13 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року прокурор Житомирського району в інтересах держави звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позову зазначав, що розпорядженням голови Житомирської РДА від 14.04.2010 року №429 відповідачам було передано земельні ділянки за рахунок земель лісового фонду з грубим порушенням чинного законодавства та з перевищенням повноважень. Житомирська РДА незаконно змінила цільове призначення спірної земельної ділянки. Враховуючи вищевикладене, просив визнати недійсним розпорядження голови Житомирської РДА №429 від 14.04.2010 року. Визнати недійсними та скасувати державну реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки:

- серія ЯЛ№727456 на право власності на земельну ділянку, зареєстрований 17.03.2011 року у Книзі записів реєстрації державних актів, договорів оренди землі за №00485 на ім'я ОСОБА_2;

- серія ЯЛ №727455 на право власності на земельну ділянку, зареєстрований 17.03.2011 року у Книзі записів реєстрації державних актів, договорів оренди землі за №00486 на ім'я ОСОБА_3;

- серія ЯЛ №727454 на право власності на земельну ділянку, зареєстрований 20.04.2011 у Книзі записів реєстрації державних актів, договорів оренди землі за №014771 на ім'я ОСОБА_4;

- серія ЯЛ №727453 на право власності на земельну ділянку, зареєстрований 09.07.2010 року у Книзі записів реєстрації державних актів, договорів оренди землі за №14 на ім'я ОСОБА_5;

- серія ЯЛ №727449 на право власності на земельну ділянку, зареєстрований 09.07.2010 року у Книзі записів реєстрації державних актів, договорів оренди землі за №12 на ім'я ОСОБА_6;

- серія ЯЛ №727452 на право власності на земельну ділянку, зареєстрований 09.07.2010 року у Книзі записів реєстрації державних актів, договорів оренди землі за №15 на ім'я ОСОБА_7;

- серія ЯЛ №727450 на право власності на земельну ділянку, зареєстрований 09.07.2010 року у Книзі записів реєстрації державних актів, договорів оренди землі за №13 на ім'я ОСОБА_8;

- серія ЯЛ №727451 на право власності на земельну ділянку, зареєстрований 09.07.2010 року у Книзі записів реєстрації державних актів, договорів оренди землі за №011 на ім'я ОСОБА_9;

- серія ЯЛ №506279 на право власності на земельну ділянку, зареєстрований 02.08.2011 року у Книзі записів реєстрації державних актів, договорів оренди землі за №03466 на ім'я ОСОБА_10;

- серія ЯЛ №506281 на право власності на земельну ділянку, зареєстрований 05.08.2011 року у Книзі записів реєстрації державних актів, договорів оренди землі за №03727 на ім'я ОСОБА_11;

- серія ЯЛ №506280 на право власності на земельну ділянку, зареєстрований 02.08.2011 року у Книзі записів реєстрації державних актів, договорів оренди землі за №03467 на ім'я ОСОБА_12

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2015 року позов прокурора Житомирського району в інтересах держави задоволено. Визнано недійсним розпорядження голови Житомирської РДА №429 від 14.04.2010 року. Визнано недійсними та скасовано державну реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки:

- серія ЯЛ№727456 на право власності на земельну ділянку, зареєстрований 17.03.2011 року у Книзі записів реєстрації державних актів, договорів оренди землі за №00485 на ім'я ОСОБА_2;

- серія ЯЛ №727455 на право власності на земельну ділянку, зареєстрований 17.03.2011 року у Книзі записів реєстрації державних актів, договорів оренди землі за №00486 на ім'я ОСОБА_3;

- серія ЯЛ №727454 на право власності на земельну ділянку, зареєстрований 20.04.2011 у Книзі записів реєстрації державних актів, договорів оренди землі за №014771 на ім'я ОСОБА_4;

- серія ЯЛ №727453 на право власності на земельну ділянку, зареєстрований 09.07.2010 року у Книзі записів реєстрації державних актів, договорів оренди землі за №14 на ім'я ОСОБА_5;

- серія ЯЛ №727449 на право власності на земельну ділянку, зареєстрований 09.07.2010 року у Книзі записів реєстрації державних актів, договорів оренди землі за №12 на ім'я ОСОБА_6;

- серія ЯЛ №727452 на право власності на земельну ділянку, зареєстрований 09.07.2010 року у Книзі записів реєстрації державних актів, договорів оренди землі за №15 на ім'я ОСОБА_7;

- серія ЯЛ №727450 на право власності на земельну ділянку, зареєстрований 09.07.2010 року у Книзі записів реєстрації державних актів, договорів оренди землі за №13 на ім'я ОСОБА_8;

- серія ЯЛ №727451 на право власності на земельну ділянку, зареєстрований 09.07.2010 року у Книзі записів реєстрації державних актів, договорів оренди землі за №011 на ім'я ОСОБА_9;

- серія ЯЛ №506279 на право власності на земельну ділянку, зареєстрований 02.08.2011 року у Книзі записів реєстрації державних актів, договорів оренди землі за №03466 на ім'я ОСОБА_10;

- серія ЯЛ №506281 на право власності на земельну ділянку, зареєстрований 05.08.2011 року у Книзі записів реєстрації державних актів, договорів оренди землі за №03727 на ім'я ОСОБА_11;

- серія ЯЛ №506280 на право власності на земельну ділянку, зареєстрований 02.08.2011 року у Книзі записів реєстрації державних актів, договорів оренди землі за №03467 на ім'я ОСОБА_12 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_8, ОСОБА_6 - ОСОБА_13, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Судове рішення про задоволення позову іншими відповідачами не оскаржується, тому на предмет законності та обґрунтованості судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатствтом, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Категорії земель України мають особливий правовий режим (ч. 2 ст. 18 ЗК України).

Згідно зі ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, перелік яких є вичерпним, зокрема, землі лісового фонду тощо. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до ст. 22 ЗК України громадянам для ведення садівництва надаються лише землі сільськогосподарського призначення (пунктом «а» ч. 3 ст. 22 ЗК України).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, виходив із того, що спірні земельні ділянки належать до земель лісового фонду, зміна їх цільового призначення в установленому законом порядку здійснена не була, а тому їх неправомірно передано у власність ОСОБА_8 та ОСОБА_6 для ведення садівництва.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації № 429 від 14.04.2010 року відповідачам, безоплатно передані земельні ділянки для ведення садівництва на території Станишівської сільської ради. На підставі зазначеного рішення, відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_8 02 липня 2010 року отримали державні акти на право власності на земельну ділянку розміром по 0,1075 га кожний для ведення садівництва, які зареєстровані у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю відповідно за №12 та №3.

Згідно із ст.55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до ст. ст. 56,57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо, регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом п. 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

Визначаючи правовий статус спірних земельних ділянок, суд взяв до уваги належні та допустиі докази, які мають значення для правильного визначення правового режиму цих земельних ділянок.

Так, з дослідженого судом висновку експерта №212/14-25/567/14-25 від 19.08.2014 року, за результатами земельно-технічної експертизи, у кримінальному провадженні №0000003 також вбачається, що розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки відповідачів не відповідають вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою (не зафіксовано дати прийому заяв відповідачів на передачу земельних ділянок у власність та їх вхідний реєстраційний номер, відсутній план земельних ділянок, складений за результатами зйомки, не зазначено кількість закладених межових знаків тощо). Фактично 90% спірних земельних ділянок вкриті деревною рослинністю (сосна) та частково (орієнтовно 10 %) розпочато забудову. Також експерт дійшов висновку, що земельні ділянки відповідачів в цілому ідентифікуються (накладаються) з земельними ділянками, відображеними та зафіксованими на планово-картографічних матеріалах лісовпорядкування. Експерт припустив, що земельні ділянки відповідачів під деревною рослинністю могли б бути віднесені до різних категорій земель, зокрема природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого призначення, лісового фонду.

Водночас, перевіркою державної інспекції сільського господарства в Житомирської області від 22.08.2012 року встановлено, що земельні ділянки, передані відповідачам не є сільськогосподарськими угіддями. У ході перевірки виявилося, що на земельних ділянках відповідачів ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 ведуться будівельні роботи. Державне агентство лісових ресурсів України у листі від 22.01.2013 року за № 53 зазначило, що спірні земельні ділянки включені до лісового фонду, а державне управління земельних ресурсів Житомирського району під час виконання польових робіт без жодних обґрунтувань відмовилось узгоджувати загальну площу лісового фонду та їх межі. Лісовпорядкуванню не було надано будь-яких даних про виготовлення державних актів (технічної документації) на право користування вказаної земельної ділянки та рішень органів влади по передачі її іншим землекористувачам.

Зважаючи на викладене правильним є висновок суду першої інстанції про те, що земельні ділянки належать до земель лісового фонду і хоча правовстановлюючі документи на їх у ДП «Червоноармійський лісгосп АПК» відсутні, однак користування на підставі планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування є правомірним.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (ст.21 ЗК України).

Встановлено та сторонами не заперечується, що цільове призначення спірних земельних ділянок на час прийняття розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації № 429 від 14.04.2010 року відповідно до вимг ЗК України не було змінено.

У постанові № 6-123цс13 від 06 листопада 2013 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що відповідно до змісту ст. 20 ЗК України надання (передача) земельної ділянки громадянам та юридичним особам відбувається згідно з їх цільовим призначенням. Зокрема, громадянам для ведення особистого селянського господарства передаються у власність та надаються у користування землі, віднесені до категорії земель сільськогосподарського призначення (п. а) ч.3 ст.22 ЗК України). Надання для цих потреб земель оздоровчого чи іншого призначення без зміни у встановленому законом порядку їх цільового призначення на підставі п.а) ст. 21 ЗК України є підставою для визнання таких рішень органів державної влади чи органів місцевогосамоврядування недійсними.

Встановивши, що розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації № 429 від 14.04.2010 року прийняте з порушенням положень ЗК України, суд першої інстанції обґрунтовано визнав його недійсним.

Частинами 1 та 2 ст.116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ч.1 ст.126 ЗК України).

Також, в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року № 6-33 цс 13 сформульована обов'язкова для всіх судів України правова позиція, відповідно до якої державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Оскільки відповідачі набули право власності на земельні ділянки на підставі незаконного розпорядження Житомирської районної державної адміністрації, а тому є правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позову в частині визнання державних актів недійсними та скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки.

Безпідставним є посилання відповідачів на рішення Європейського суду з прав людини від 24.07.2003 року „Стретч проти Сполученого королівства.

За обставинами справи «Стретч проти Сполученого Королівства», заявник в 1969 році уклав договір оренди земельної ділянки строком на 22 роки. Відповідно до умов цього договору він за власні кошти побудував на цій земельній ділянці кілька будівель для легкої промисловості, які здав в суборенду. Договір оренди також надавав йому право в подальшому продовжити оренду ще на 21 рік. У 1990 році заявник повідомив місцеву владу про намір продовжити договір оренди, в процесі переговорів він погодився на збільшення орендної плати. Однак, орган місцевої влади повідомив заявника, що продовження договору оренди відбутися не може, оскільки, погодившись з умовою договору про можливість його пролонгації орган місцевої влади перевищив свої повноваження.

Між тим, у справі яка переглядається, обставини справи є істотно відмінними. Тому висновок Європейського суду з прав людини про порушення прав заявника у справі „Стретч проти Сполученого королівства не може бути прецедентом при розгляді даної справи.

З огляду на наведене, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, дійшов вказаного висновку при повному, всебічному та об'єктивному з'ясуванні обставин справи, прав і обов'язків сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, з'ясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норм права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам.

Тому, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки суду не було надано інших доказів, на які апелянт посилається на підтвердження обставин, крім тих, на які суд послався в своєму рішенні.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8, ОСОБА_6 - ОСОБА_13 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді