РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18426/14-ц

пр. № 2/759/969/15

17 грудня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Шум Л.М.

при секретарі: Прокопенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві позов Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостs, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ «Старокиївський Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №02/980/К/015 від 06 березня 2009 р. в сумі 684874 грн. 62 коп., за кредитним договором №03/980/К/001-2011 від 10 січня 2011 р. в сумі 3120966 грн. 48 коп., за кредитним договором №02/980/К/019 від 31 березня 2009 р. в сумі 9765682 грн. 14 коп., за кредитним договором № 02/980/К/160 від 31 жовтня 2008 р. в сумі 680071 грн. 28 коп., за кредитним договором № 02/980/К/124 від 29 серпня 2008 р. в сумі 1289177 грн. 03 коп.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.04.2015 р. обєднано в одне провадження позови за однорідними позовними вимогами, цивільні справи а саме: за позовом ПАТ«Старокиївський Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості пр.№ 2/759/6300/14, ун № 759/18405/14-ц, за позовом ПАТ «Старокиївський Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості пр. № 2/759/6303/14 ун. № 759/18416/14-ц, за позовом ПАТ «Старокиївський Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості пр. № 2/759/6305/14 ун. № 759/18435/14-ц, за позовом ПАТ «Старокиївський Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості пр. № 2/759/6302/14 ун. № 759/18412/14-ц, за позовом ПАТ «Старокиївський Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості пр. № 2/759/6299/14 ун. № 759/18404/14-ц в одне провадження з цивільною справою за позовом ПАТ «Старокиївський Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості № ун.759/18426/14-ц № пр.2/759/969/15 (т. 1 а.с. 84-85).

Позивач зазначає, що Банком вимоги договору виконанні в повному обсязі, однак відповідачем свої зобовязання по договорам не виконані, в результаті чого виникла значна заборгованість, яку позивач просив стягнути та судовий збір.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав з тих підстав, що кредитні договори та подальші додаткові угоди, заяви, тощо відповідачем не укладались з позивачем та відповідно не підписувались, кредитні кошти не отримував, а тому просив у позові відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши представників сторін, експертів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ПАТ «Старокиївський Банк» є правонаступником АТ «Старокиївський Банк» (т. 2 а.с. 118-158).

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно частини 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Кредитного договору № 02/980/К/124 від 29 серпня 2008 р., відповідачу ОСОБА_1 надано кредит в сумі 630 444, 65 грн. зі сплатою 17 відсотків річних строком до 28.08.2009 р. (т. 4 а.с. 77).

Також, відповідно до Кредитного договору № 02/980/К/160 від 31 жовтня 2008 р., відповідачу ОСОБА_1 надано кредит в сумі 394 897, 59 грн. зі сплатою 14 відсотків річних строком до 28.11.2008 р. (т. 4 а.с. 82).

Також, відповідно до Кредитного договору № 02/980/К/015 від 06 березня 2009 р., відповідачу ОСОБА_1 надано кредит в сумі 336 521, 24 грн. зі сплатою 20 відсотків річних строком до 05.03.2010 р. (т. 4 а.с. 87).

Також, відповідно до Кредитного договору № 02/980/К/019 від 31 березня 2009 р., відповідачу ОСОБА_1 надано кредит в сумі 5 556 921, 83 грн. зі сплатою 14 відсотків річних строком до 30.03.2010 р. (т. 4 а.с. 92).

Також, відповідно до Кредитного договору № 03/980/К/001-2011 від 10 січня 2011 р., відповідачу ОСОБА_1 надано кредит в сумі 1 396 564, 40 грн. зі сплатою 18 відсотків річних строком до 13.01.2012 р. (т. 4 а.с. 72).

Суд відмовляючи у задоволені позову виходив виходив з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно «Положення про паспорт громадянина України» (в редакції Постанови ВР 3423-12 від 02.09.93), що затверджено Постановою Верховної Ради України від 2 вересня 1993 року N 3423-12, до паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним».

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1, народився 03.06.1962 р.

Проте, як вбачається з матеріалів даної справи на а.с. 14 (т. 3) наявна завірена Банком копія паспорту відповідача ОСОБА_1 на третій сторінці якого відсутня фотокартка останнього, яка мала бути вклеєна на час укладення спірних договорів по досягненню відповідачем 45-річного віку.

Таким чином, згідно вказаного вище Положення, паспорт відповідача ОСОБА_1 у період з 04.06.2007 року по 09.10.2010 року був недійсним.

Також, встановлено, що рішенням Святошинського райоцнного суду м. Києва від 18.06.2015 р. у справі 759/18410/14-ц, яке ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.09.2015 р. зилишено без змін, у задоволенні позову ПАТ "Старокиївський Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 02/980//К/187 від 02.12.2008 р. та № 02/980//К/006 від 02.02.2009 р. відмовлено (т. 6 а.с. 41-45, 46-49).

Встановлено, що під час розгляду вказаної вище цивільної справи було допитано ряд свідків, а саме: працівників Банку, які в судовому засіданні показали, що під час оформлення кредитів особисто ОСОБА_1 вони не бачили і не пам'ятають , а працювали лише з документами. При цьому, як зазначено Апеляційним судом м. Києва, матеріали справи не містять доказів , що на виконання умов кредитних договорів Банк перерахував кошти на рахунок ОСОБА_1, а останній їх отримав та виконував взаяті на себе зобов'язання за цими договорами.

Таким чином, посилання представника позивача, що Банк свої зобовязання за кредитними договорами виконав в повному обсязі та видав відповідачу кредитні кошти, суд не приймає до уваги, оскільки всупереч вимогам ст.ст. 57, 58, 60 ЦПК України, представником не надано жодного доказу отримання відповідачем зазначених вище кредитних коштів.

Також, встановлено, що Постановою Головного слідчого управління МВС України від 26.05.2015 р. про залучення захисника, 11.09.2014 р. порушено кримінальне провадження № 0000367 з ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України за фактом зловживання службовими особами юридичної особи приватного права ПАТ "Старокиївський Банк" своїми повноваженнями з метою одержання неправомірної вигоди для інших осіб (т. 6 а.с. 56-57).

Крім того, в обгрунтування позовних вимог позивач посилається на Додаткові угоди № 4 від 26.03.2013 р.. № 5 від 29.03.2013 р., № 6 від 30.04.2013 р. до Кредитного договору № 02/980/К/019 від 31.03.2009 р. ; та Додаткову угоду № 6 від 01.04.2013 р. до Кредитнго Договору № 02/980//К/006 від 02.02.2009 р., які посвідченні приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, проте в судовому засіданні представником відповідача надано витяг з Єдиного реєстру нотаріусів, відповідно до якого у м. Києві зареєстрований лише одни приватний нотаріус, а саме: ОСОБА_6, номер свідоцтва 1530, який знаходить за адресою: 01032, м. Київ, вул. Микильсько-Ботанічна, 17/4 к. 108 (т. 6 а.с. 59).

Встановлено, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.07.2015 р. по справі призначена почеркознавча експертиза на предмет встановлення, чи дійсно поставлений підпис у Кредитних договорах, додаткових угодах, заявах, тощо належить відповідачу ОСОБА_1 чи іншій особі (т. 1 а.с. 247-250).

Відповідно до Висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №15472-15480/15-32 від 06.10.2015р. встановлено: підписи від імені ОСОБА_7, що містяться: у графі «позичальник» на третьому аркуші Кредитного договору № 02/980/К/015 від 06.03.2009 року та у графі «позичальник ОСОБА_1В.» у Додатковій угоді № 7 від 15.04.2015 року до Кредитного договору № 02/980/К/015 від 06.03.2009 року; у графі «позичальник» на лицевій та зворотній сторонах першого та другого аркушів та у графі «позичальник» та третьому аркуші Кредитного договору № 02/980/К/124 від 29.08.2008 року та у графі «позичальник ОСОБА_1В.» у Додатковій угоді № 5 від 16.04.2013 року до Кредитного договору № 02/980/К/124 від 16.04.2013 року, у рядку «підпис позичальника» у заяві про надання кредиту на споживчі цілі у сумі 630444,65 грн. від 29.08.2008 року, у рядку «підпис отримувача» у заяві на видачу готівки № 37 від 29.08.2008 року, у графі «позичальник» на лицевій та зворотній сторонах першого та другого аркушів та у графі «позичальник» на третьому аркуші Кредитного договору № 02/980/К/019 від 31.03.2009 року, у графі «позичальник ОСОБА_1В.» у Додатковій угоді № 6 від 30.04.2013 року до Кредитного договору № 02/980К/019 від 31.03.2009 року, у графі «позичальник» на лицевій та зворотній сторонах першого та другого аркушів та у графі «позичальник» на третьому аркуші Кредитного договору № 02/980/К/226 від 31.12.2008 року, у графі «позичальник ОСОБА_1В.» у Додатковій угоді № 5 від 30.04.2013 року до Кредитного договору № 02/980/К/226 від 31.12.2008 року, у рядку «зразок підпису власника рахунку у Картці із зразками підписів рахунок № 26205901/41835 власник рахунку ОСОБА_1 від 31.08.2008 р., у графі «(підпис власника рахунку/особи, яка відкриває рахунок на користь іншої особи» у заяві про відкриття поточного рахунку від 31.03.2008 р., назва банку АБ «Старокиївський банк», особа, яка відкриває рахунок, у рядку «підпис клієнта» графи «КЛІЄН:» на зворотній стороні Договору банківського рахунку № 4718 від 31.03.2008 року у графі «позичальник» на лицевій та зворотній сторонах першого та другого аркушів, на лицевій стороні третього аркуша та у графі «позичальник» на зворотній стороні третього аркуша кредитного договору № 03/980/К001-2011 від 10.01.2011 року, у графі «підпис отримувача» у заяві на видачу готівки № 1303 від 10.01.2011р., у графі «позичальник» у Додатковій угоді № 4 від 29.11.2013 року до Кредитного договору № 03/980/К/001-2011 у графі «позичальник» на лицевій стороні першого та другого аркушів та у графі «позичальник» на третьому аркуші Кредитного договору № 02/980/К/160 від 31.10.2008 року, у графі «позичальник ОСОБА_1В.» у Додатковій угоді № 6 від 22.11.2013 року до Кредитного договору № 02/980/К/160 від 31.10.2008 року виконанні рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів, які виконанні не ОСОБА_1, а іншою особою (т. 6 а.с. 9-27).

Допитані в судовому засіданні експерти ОСОБА_3, ОСОБА_4 підтримали та підтвердили свої висновки викладені у Висновку експертів №15472-15480/15-32 від 06.10.2015р. щодо виконання підписів від імені ОСОБА_1 іншою особою у спірних договорах, додаткових угодах, заяв, тощо.

В судовому засіданні Висновок експертів №15472-15480/15-32 від 06.10.2015р. представником позивача жодним чином не спростований.

Згідно ст.ст. 6, 627 ЦК України, законодавчо закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст.203 ЦК України, зокрема, в частині 3 вказано, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Юридичним підтвердженням такого волевиявлення при укладенні цивільно-правового договору є підписи його сторін або їх представників.

В даному спірному випадку достовірно встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 на кредитних договорах, що є предметом даного спору та додаткових угодах до них вчинені не ОСОБА_1, а іншою особою, що свідчить про відсутність у відповідача його вільного волевиявлення на укладення кредитних правочинів і відсутність вимоги, додержання якої відповідно до частини 2 ст.203 ЦК України є необхідною для чинності правочину, тобто, суду не надано доказів про те, що відповідач взяв на себе договірний обовязок щодо повернення кредитних коштів.

Частина 1 ст. 215 ЦК України передбачає про те, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно правил частини 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Згідно ч. 1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

В пункті 5) частини 2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів в суді є примусове виконання обовязку в натурі.

Незважаючи на те, що відповідачем позовних вимог про визнання кредитних договорів з додатковими угодами до них недійсними не заявлялось, однак позивачем не доведено суду належними і допустимими доказами в їх розумінні згідно ст.ст. 58, 59 ЦПК України про те, що у відповідача ОСОБА_1 виникли перед ПАТ «Старокиївський банк» договірні кредитні зобовязання, що виключає для позивача право просити суд зобовязати відповідача виконати такі зобовязання.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо та їх взаємному звязку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про те, що спірні кредитні договори і додаткові угоди до них укладені з порушенням частини 3 ст.203 ЦК України, належних і достовірних доказів про їх підписання ОСОБА_1 суду не надано, а тому ці правочини не можуть покладати на відповідача будь-які цивільно-правові обовязки, в тому числі й повернення кредитних коштів, у звязку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 215, 216, 236, 509, 629, 627 ЦК України, ст. ст. ст. 10, 11, 57, 58, 60, 88, 179, 209, 212-215, 216 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства « Старокиївський Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі до Святошинського районного суду м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: