08 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Кафідової О.В., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до Комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту» про скасування наказу про стягнення з працівників майнової шкоди,
за касаційною скаргою Комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту», подану представником Івчиком Миколою Олексійовичем, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від
03 квітня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У листопаді 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 звернулись до суду з позовом до Комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту» (далі - КП «Луцьке підприємство електротранспорту») про скасування наказу про стягнення з працівників майнової шкоди.
На обґрунтування позовних вимог зазначали, що працювали на посадах водіїв автотранспортних засобів КП «Луцьке підприємство електротранспорту». Наказом директора КП «Луцьке підприємство електротранспорту»
Тимощука А.В. від 06 серпня 2014 року № 118 «Про стягнення з працівників майнової шкоди, заподіяної перевитратою ПММ у 2014 році» з них утримано вартість витраченого понад норму дизельного пального. Роботодавець незаконно та без відповідних на те підстав стягнув із них майнову шкоду, заподіяну перевитратами пального, а тому просили скасувати наказ про стягнення з працівників майнової шкоди.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від

24 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ директора КП «Луцьке підприємство електротранспорту» Тимощука А.В. від 06 серпня 2014 року № 118 «Про стягнення з працівників майнової шкоди, заподіяної перевитратою ПММ у 2014 році» в частині утримання вартості витраченого понад норму дизельного пального з

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 03 квітня

2015 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від

24лютого 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник КП Луцьке підприємство електротранспорту» - Івчик М.О. просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення,я ким відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із доведеності заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки встановив, що відповідачем не доведено, що саме позивачами було заподіяно відповідачу майнової шкоди, а тому дійшов правильного висновку про скасування наказу про стягнення з працівників майнової шкоди.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу омунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту», подану представником Івчиком Миколою Олексійовичем, відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 03 квітня

2015 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до Комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту» про скасування наказу про стягнення з працівників майнової шкоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кафідова О.М. Ситнік