Ухвала

іменем україни

28 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 16 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 82 800 доларів США зі сплатою 14,49 % на рік, терміном повернення до 14 липня 2028 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 0,0980 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 право власності на яку буде набуте в майбутньому, оскільки земельна ділянка придбана відповідачем відповідно до договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. від 16 липня 2008 року, а державний акт на право власності на вказану земельну ділянку не одержано.

Посилаючись на те, що боржник свої зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості, що станом на 11 липня 2014 року становить 162 900 доларів США 92 центи, що еквівалентно 1 904 933 грн 10 коп., шляхом його продажу із застосуванням процедури, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Надати ПАТ «КБ «Надра» всі повноваження продавця предмета іпотеки з укладанням від його імені договору купівлі-продажу нерухомого майна із будь-якою особою за ціною, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 26 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що відповідно до кредитного договору від 16 липня 2008 року, укладеного між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3, останній отримав кредит у розмірі 82 800 доларів США на умовах сплати 14,49 % річних із кінцевим терміном повернення 14 липня 2028 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня між банком та ОСОБА_3 було укладенно договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 0,0980 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 право власності на яку буде набуте в майбутньому, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку ще не одержано.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Надра», суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_3 не набув права власності на спірну земельну ділянку, оскільки після її придбання за договором купівлі-продажу не отримав державний акт на неї та не зареєстрував своє право власності на земельну ділянку, у зв'язку із чим правові підстави для звернення стягнення на вказаний об'єкт нерухомого майна відсутні.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Проте ухвала апеляційного суду зазначеним нормам процесуального права не відповідає.

Укладаючи договір іпотеки, сторони погодили, що іпотекодавцю переходить право власності на вищезазначену земельну ділянку в момент державної реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки та оформлення державного акта на право власності на земельну ділянку, після чого зазначена земельна ділянка залишається предметом іпотеки до повного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» в редакції, яка діяла на момент укладення договору іпотеки, предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Приписами ст. 125 ЗК України в редакції, яка діяла на момент укладення договору іпотеки, визначено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно із ч. 1 ст. 126 ЗК України в редакції, яка діяла на момент укладення договору іпотеки, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведеного предметом іпотеки може бути майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності, правовставлюючим документом, який свідчить про право власності на земельну ділянку, є державний акт.

Як вбачається із кредитного договору та договору іпотеки, а також не оспорюється сторонами, 16 липня 2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було укладеного договір купівлі-продажу, за умовами якого останній придбав земельну ділянку площею 0,0980, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Даний договір нотаріально посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку.

З інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на вищевказану земельну ділянку за ОСОБА_3 не зареєстроване. Також згідно з листом Управління Держземагентства у Бориспільському районі Київської області від 14 січня 2015 року інформація щодо отримання відповідачем державного акта на спірну земельну ділянку відсутня.

Положеннями ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу предмета іпотеки свідчить про набуття ОСОБА_3 права власності на даний об'єкт, при цьому неодержання останнім державного акта на право власності не є підставою для відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки.

У силу наданих чинним ЦПК України повноважень апеляційний суд міг усунути допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, проте, не врахувавши наведеного, не перевіривши доводів апеляційної скарги, залишив без змін рішення суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постановлена у справі ухвала апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - Стрюкової Ірини Олександрівни задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 26 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська