Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №337/7247/13 Головуючий у 1 інстанції: Курбатова О.М.
Провадження №22-ц/778/6842/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючий Кримська О.М.,

Судді Дашковська А.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4

на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа публічне акціонерне товариство «Омега-банк», про визнання договору про внесення змін та доповнень №1 від 24.02.2011 року до договору іпотеки недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому зазначала, що 02.07.2008 року між нею та ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») було укладено іпотечний договір №0703/0708/88-135-Z-1, відповідно до умов якого ОСОБА_3, на забезпечення виконання кредитного договору №0703/0708/88-135 від 02.07.2008 року, передала в іпотеку належне їй на праві власності майно, а саме квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до п. 5 іпотечного договору, за згодою сторін предмет іпотеки оцінено в 496 400 грн..

У звязку із скрутним матеріальним становищем ОСОБА_3 не мала можливості виконувати умови кредитного договору належним чином та з метою реструктуризації боргу підписала 24.02.2011 року договір про внесення змін та доповнень №1 до іпотечного договору.

28.11.2012 року на підставі договору факторингу №15 право вимоги заборгованості по кредитному договору №0703/0708/88-135 від 02.07.2008 року, та право вимоги за іпотечним договором №0703/0708/88-135-Z-1 від 02.07.2008 року відступлено ПАТ «Сведбанк» - ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Позивачка зазначала, що оскаржуваним договором пункт 5 іпотечного договору від 02.08.2008 року викладено в новій редакції, а саме, вартість предмета іпотеки з 496 400 грн. було зменшено до 283 197,39 грн., що позбавило можливості ОСОБА_3 в разі реалізації заставного майна отримати його дійсну вартість, яка була б достатньою для задоволення вимог іпотекодержателя.

Вартість предмета іпотеки, визначена у п. 5 іпотечного договору з урахуванням договору про внесення змін не відповідає звичайним цінам, що склалися на момент укладання договору про внесення змін. Оцінка предмета іпотеки незалежним субєктом оціночної діяльності перед підписанням договору про внесення змін не проводилась.

Зазначає, що умови договору про те, що у разі зміни конюктури ринку іпотекодержатель має право без укладання будь-якої додаткової угоди до іпотечного договору змінити вартість іпотеки на підставі акту оцінки (звіту про оцінку) предмета іпотеки порушують принципи розумності і справедливості, та ставить позивачку у безправне становище по відношенню до банку.

Крім того, пункти 12.3.1, 12.3.2 іпотечного договору однозначно встановлюють, що у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки, вартість предмета іпотеки буде визначатись субєктом оціночної діяльності, якого обере сам банк.

Тобто, усі умови іпотечного договору з урахуванням договору про внесення змін повністю виключають ОСОБА_3 з процесу визначення вартості предмета іпотеки у випадку звернення стягнення на нього і така ситуація фактично може привести до повного знецінення предмету іпотеки зі сторони банку та несправедливого та необґрунтованого збільшення боргу її боргу перед кредитором.

Позивачка вказувала, що договір про внесення змін та доповнень №1 від 24.02.2011 року до договору іпотеки № 0703/0708/88-135-Z-1 від 02.07.2008 року був підписаний нею на вкрай невигідних для неї умовах, оскільки це була єдина можливість для неї отримати реструктуризацію кредитного договору з метою подальшого незалежного виконання нею своїх зобовязань за кредитним договором.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд визнати договір про внесення змін та доповнень №1 від 24.02.2011 року до договору іпотеки №0703/0708/88-135-Z-1 від 02.07.2008 року, укладений між нею та ПАТ «Сведбанк» ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» недійсним, стягнути з ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» судові витрати.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом усіх фактичних обставин справи, внаслідок чого висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки) та розписками про отримання судової повістки (а.с.205-207).

Від представника ПАТ «Омега Банк» та представника ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» надійшли письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності ( а.с.208-209; 210-211).

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 02.07.2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір №0703/0708/88-135 про надання кредиту в розмірі 70 000 доларів США на строк з 02.07.2008 року по 02.07.2018 року включно зі сплатою 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом (а.с.38-40).

На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 02.07.2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк» було укладено іпотечний договір №0703/0708/88-135-Z-1, згідно якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно, а саме: трикімнатну квартиру №357, яка знаходиться у будинку №26 по просп. Ювілейному у м. Запоріжжі (а.с.41-42)

24.02.2011 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ОСОБА_3 укладено договори про внесення змін та доповнень №1 та №2 до кредитного договору №0703/0708/88-135 від 02.07.2008 року, яким визначили розмір строкової та простроченої заборгованості та встановили новий термін виконання зобовязання - до 02 липня 2026 року (а.с.45-50).

В цей же день, 24.02.2011 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до договору іпотеки №0703/0708/88-135-Z-1 від 02.07.2008 року (а.с.43-44).

08.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, згідно умов якого сторони домовилися, що разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу №15 від 28 листопада 2012 року, укладеного між сторонами, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором (а.с.87-98)

Статтею 627 ЦК України визначено, що за вимогами ст. 6 ЦК сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Позивач ОСОБА_3, обґрунтовуючи позовні вимоги, з посиланням на ст. 233 ЦК України, зазначала, що договір про внесення змін та доповнень №1 від 24.02.2011 року до договору іпотеки було вчинено з метою реструктуризації заборгованості за кредитним договором №0703/0708/88-135 від 02.07.2008 року, проте цей договір підписано нею під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних для неї умовах, а також порушує принцип розумності та справедливості.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року розяснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Як вбачається із п.5 договору про внесення змін та доповнень №1 від 24.02.2011 року до договору іпотеки, сторони на дату укладання цього договору оцінили предмет іпотеки в сумі 283 197 грн.39 коп., що у еквіваленті за курсом Національного банку України на день укладення договору становить 35 700 доларів США ( а.с.43).

Доказів, які б підтверджували той факт, що вартість предмета іпотеки на час укладення договору про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, не відповідала дійсній вартості на той час, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, позивачка, зловмисність дій з боку відповідача, направлених на заволодіння її майном, обґрунтовувала тим, що викладенням у новій редакції п.12.3 та доповнення договору п.12.4, п.12.5, виключають її з процесу здійснення реалізації предмета іпотеки.

Проте, доказів того, що положення вищеназваних пунктів, суперечать нормам Закону України «Про іпотеку», якими регламентуються способи та процедура здійснення оцінки предмета іпотеки та його реалізація, позивачкою не надано.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що зміни і доповнення №1 від 24.02.2011 року до договору іпотеки, а саме пункти щодо встановлення способів звернення стягнення на предмет іпотеки, порядок проведення оцінки предмета іпотеки та його реалізація, а також пункт договору щодо вартості предмета іпотеки, яка визначена станом на 04 лютого 2011 року за згодою сторін, відповідають положенням Закону України «Про іпотеку» та ЦК України.

Доводи апеляційної скарги повторюють вказані позивачкою при предявленні позову фактичні підстави позовних вимог, які досліджувалися під час розгляду справи судом першої інстанції і не знайшли свого підтвердження.

Будь - яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст.309 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були дотримані норми матеріального та процесуального права, підстав для зміни або скасування рішення, передбачених ст. 309 ЦПК України не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: