АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Андрієнко А.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання недісними положень кредитного договору, кредитного договору в цілому та договору застави,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ТОВ «Порше Мобіліті», в якому просила суд визнати недійсними: п.1.3.1 (загальні умови кредитування) до кредитного договору №50002171 від 18.10.2011 року, укладеного між сторонами; графік погашення кредиту (додаток до зазначеного кредитного договору); кредитний договір №50002171 від 18.10.2011 року; договір застави транспортного засобу №50002171 від 18.10.2011 року, укладений між сторонами, обґрунтовуючи вимоги тим, що умови кредитного договору щодо розрахування розміру платежів шляхом застосування обмінного курсу, чинного на момент виставлення рахунку, що передбачає зміни в щомісячних платежах, є несправедливими, оскільки виникає істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Це з урахуванням положень ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання п. 1.3.1 кредитного договору, графіку до нього і кредитного договору в цілому недійсними. Внаслідок недійсності основного договору недійсним є і забезпечувальний договір застави транспортного засобу.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи тим, що суд неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки та допустив порушення норм матеріального і процесуального закону .

Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу , просив рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2011 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено Кредитний договір №50002171, відповідно до умов якого ТОВ «Порше Мобіліті» зобов'язався надати позивачу кредит в сумі 133 175,64 грн., що в еквіваленті становить 16 615,80 доларів США, строком на 60 місяців під 9,90% річних, а позичальник зобов'язувався своєчасно повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі згідно загальних умов кредитування (а.с.14-22).

Також між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору №50002171 від 18.10.2011 року (а.с.23), якою збільшено строк кредиту до 84 місяців.

Відповідно до умов Кредитного договору, цільове призначення кредиту - придбання автомобіля марки VW, модель Polo, рік випуску 2011.

В забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору №50002171 від 18.10.2011 року, 21.10.2011 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено договір застави транспортного засобу №50002171 (а.с.24-29), за умовами якого позивачем передано в заставу автомобіль Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_1, рік випуску 2011.

25.07.2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено додаткову угоду до Договору застави транспортного засобу №50002171 від 21.10.2011 року (а.с.30).

ТОВ «Порше Мобіліті» виконав перед позивачем зобов'язання, передбачені кредитним договором, та видав кредитні кошти в розмірі 133 175,64 грн., в рахунок оплати за придбаний позивачем автомобіль, що не заперечується позивачем в межах даного спору.

Відповідно до п. 9.5 Загальних умов кредитування, підписанням даних умов позичальник підтверджує, що Компанія належним чином ознайомила позичальника із інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також що позичальник ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією (а.с.18).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що договір кредиту укладено сторонами відповідно до принципу свободи договору, в спірному договорі чітко визначені кредитні умови, зокрема , положення про сплату всіх платежів за відповідним обмінним курсом, що зростання курсу гривні до долару США протягом строку дії кредитного договору не є достатньою підставою для визнання договору недійсним, що законом передбачено визначення еквіваленту зобов'язання у іноземній валюті, а також що кредитний договір не суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживача».

Однак, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна, оскільки суд зібраним доказам не дав належної оцінки та допустив порушення норм матеріального, що є підставою, передбаченою ст.. 309 ЦПК України для скасування рішення суду.

Відповідно до ст..203, 215 ЦК України передбачені умови, додержання яких є необхідними для чинності правочину.

Відповідно до п.1.3.1 Кредитного договору позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених Компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у Кредитному договорі.

Судом встановлено, що між сторонами укладено споживчий кредит, на який поширюється дія Закону України «Про захист прав споживача», оскільки ОСОБА_2 виступає як споживач банківських послуг.

Відповідно до абзацу третього частини першої ст.. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з 2011 року надання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України заборонено.

Залежність суми, яка підлягає поверненню у рахунок боргу за договором кредиту від курсу іноземної валюти, є на думку колегії суддів, завуальована форма кредиту в іноземній валюті, що заборонено законом.

Відповідно до ст.. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 цієї глави ( позика).

Відповідно до ст.. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Тобто, отримавши кредит в розмірі 133 175, 64 грн, позивач повинна була сплатити відповідачу протягом строку дії договору ту ж саму суму та проценти за користування кредитом.

П.1.3.1 спірного договору суперечить вимогам цієї статті , оскільки порушується принцип повернення коштів у такій самій сумі, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості.

Відповідно до рішення Конституційного суду України № 15-рп/20011 від 10.11.2011 року держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів(послуг, робіт).

У відповідності до ст.. 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» , а також п.3.8 Правил надання банками України інформації повинні надати споживачу повну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за № 1168, зареєстровану у Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року № 541/13808.

Застосування у договорі кредиту на підставі п.1.3.1 еквіваленту зобов'язань за кредитним договором у національній валюті призводить до невизначеності зобов'язань позивача щодо розміру коштів, які вона повинна сплачувати.

Колегія суддів вважає, що зважаючи на викладене , положення ст.. 524 ЦК України щодо визначення грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті не може бути застосовано у правовідносинах споживчого кредитування, оскільки визначення платежу за зобов'язанням у еквіваленті до іноземної валюти є порушенням прав споживача на отримання кредиту в національній валюті України та права на отримання інформації щодо сукупної вартості кредиту.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в частині визнання п.1.3.1 Кредитного договору недійсним підлягає задоволенню.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині з постановленням нового рішення про визнання п.1.3.1 Кредитного договору недійсним.

Відповідно до ст.. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити , що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Оскільки сторонами укладено договір кредиту №50002171 від 18 жовтня 2011 року, який повністю виконаний з боку відповідача та частково виконувався позивачем, у суду немає підстав для визнання цього договору в цілому, а також договору застави , укладеного на забезпечення виконання боржником взятих на себе зобов'язань, недійсним.

А тому в решті рішення суду є законним та обґрунтованим і повинно бути залишено без змін.

Керуючись ст..ст. 303, 307, 313-316 ЦПК України, колегія судді

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 7 жовтня 2015 року в частині відмови у визнанні п.1.3.1 Кредитного договору №50002171, укладеного 18 жовтня 2011 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті» недійсним, скасувати та постановити в цій частині нове рішення.

Визнати п.1.3.1 Кредитного договору №50002171, укладеного 18 жовтня 2011 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті» недійсним.

В решті рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 7 жовтня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: