У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором від 27 листопада 2006 року № SAMDN4798 у розмірі 11 249 грн 06 коп., яка складається із: заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 10 237 грн 20 коп.; штрафу (фіксована частина) у сумі 500 грн; штрафу (процента складова) у розмірі 511 грн 86 коп.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що відповідач не виконує умови кредитного договору, у зв'язку із чим виникла вказана заборгованість.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 червня 2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 червня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за процентами за користування кредитом за кредитним договором у сумі 10 237 грн 20 коп., а також штраф (фіксована частина) у сумі 500 грн, штраф (процентна складова) у розмірі 511 грн 86 коп., а всього 11 249 грн 06 коп. та судовий збір в сумі 243 грн 60 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 27 листопада 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № SAMDN4798 у формі заяви, відповідно до умов якого ОСОБА_6 отримала кредит у сумі 250 грн зі сплатою відсотків у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 3.1.1 Правил користування платіжною картою строк дії карти зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

ОСОБА_6 у 2006 році отримала кредитну картку, строк дії якої закінчився у червні 2009 року, та іншої картки не отримувала.

Відповідно до судового наказу, виданого 01 вересня 2008 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, стягнуто з ОСОБА_6 на користь банку заборгованість станом на 08 червня 2008 року за вказаним кредитним договором у сумі 5 386 грн 44 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 3 996 грн 62 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 1 389 грн 82 коп.

Після видачі судового наказу відповідач не виконував умови кредитного договору, у зв'язку із чим заборгованість станом на 31 січня 2014 року склала 11 249 грн 06 коп., яка складається із: 10 237 грн 64 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина); 511 грн 86 коп. - штраф (процентна складова).

У процесі розгляду справи ОСОБА_6 була подана заява про застосування позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, відповідач припинив виконувати зобов'язання за кредитним договором у 2007 році, у зв'язку із чим його заборгованість станом на 31 січня 2014 року з урахуванням заборгованості, стягнутої на підставі судового наказу, складає 11 249 грн 06 коп., укладений між сторонами кредитний договір є чинним у межах строку дії картки та закінчився у червні 2009 року, з позовом банк звернувся з пропуском позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, позивач питання про поновлення позовної давності перед судом не порушував, поважних причин пропуску цього строку не навів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо доведеності розміру заборгованості та початку перебігу позовної давності, однак вважав, що позивачем строк позовної давності не пропущено, оскільки відповідач періодично сплачував платежі за кредитним договором, зокрема здійснила останній платіж 27 січня 2014 року, про що зазначено в самому розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ст. 264 ЦК України).

Як вбачається з виписки по особовому рахунку ОСОБА_6 за кредитним договором (а. с. 47-49), у розрахунку заборгованості за кредитним договором відображено надходження з січня 2012 року по січень 2014 року на користь банку грошових коштів, утриманих управлінням Пенсійного фонду України шляхом відрахування з пенсії боржника при примусовому виконанні судового наказу, виданого 01 вересня 2008 року, про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за вказаним кредитним договором, що виникла станом на 04 серпня 2008 року.

Отже, висновок суду апеляційної інстанції про переривання позовної давності у зв'язку з вчиненням відповідачем дій, що свідчить про визнання ним свого боргу, не підтверджується належними та допустимими доказами та є помилковим, оскільки дії з визнання боргу мають здійснюватися особисто боржником та в межах строку позовної давності. А перерахування банку грошових коштів, утриманих управлінням Пенсійного фонду України шляхом відрахування з пенсії боржника при примусовому виконанні судового наказу, не є тими підставами, з якими закон пов'язує переривання позовної давності.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних доказів обґрунтував свій висновок про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв'язку з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України встановивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

За таких обставин ухвалене у справі судом апеляційної інстанції рішення підлягає скасуванню, як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року скасувати, рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 червня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук