Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ провадження 22-ц778/4746/15 Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.,

суддів Гончар М. С.,

Каракуші К.В.,

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2015 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договору та повернення банківського вкладу, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договору та повернення банківського вкладу.

В обґрунтування позову зазначала, що 04 жовтня 2013 року вона уклала з відповідача договір банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 міс» на суму 30 000 грн. 00 коп.

За умовами договору вклад залучається строком на 1 рік по 04 жовтня 2014 року під 17% річних.

01 жовтня 2014 року вона надіслала відповідачу заяву з вимогою повернення вкладу та процентів за договором після його закінчення та додаткового в заяві вимагала надати їй виписку з депозитного рахунку і копію договору банківського вкладу.

13 жовтня 2014 року отримала відповідь, в якій відповідач відмовив в задоволені заявлених вимог, мотивуючи це складнощами з обслуговування рахунку, відкритих в відділення відповідача на тимчасово окупованій території Криму.

Зазначає. Що відповідач зобов'язаний повернути їй суму вкладу в розмірі 30 000 грн. 00 коп. та проценти за депозитом починаючи з 05.10.2013 року по день подання позовної заяви до суду.

З 05.10.2013 року по 05.10.2014 року - 17% від суми вкладу, що дорівнює 5 100 грн. 00 коп.

З 06.10.2014 року по 28.11.2014 року (54 дні) - 0,047% на день, тобто 2, 538% від суми вкладу що дорівнює 761 грн. 40 коп.

Загалом проценти по депозиту, які підлягають стягненню з відповідача складають 5 861 грн. 40 коп.

Також незаконною відмовою відповідача виплатити їй кошти було завдано моральну шкоду, яка полягала в душевних хвилюваннях, погіршенні стосунків з оточуючими і як наслідок погіршення здоров'я, яку вона оцінює в 5 000 грн. 00 коп.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд розірвати договір банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 міс.» № SAMDN6823 від 04.10.2013 року укладений між нею та відповідачем, стягнути з відповідача суму вкладу у розмірі 30 000 грн. 00 коп., стягнути суму процентів за вкладом у розмірі 5 861 грн. 40 коп. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. 00 коп.

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з уточненою позовною заявою, в якій збільшила розмір позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми процентів за вкладом, яка станом на 13.05.2015 року дорівнює 8 216 грн. 10 коп. та остаточно просила суд стягнути з відповідача суму процентів за вкладом за період з 05.10.2013 року по 1.05.2015 року у розмірі 8 216 грн. 10 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2015 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 за договором банківського вкладу № SAMDN6823 від 04 жовтня 2013 року грошові коти в розмірі 30 000 грн. 00 коп. - суму вкладу, 5 861 грн. 40 коп. - проценти за вкладом, що разом складає 35 861 грн. 40 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави суму судового збору в розмірі 358 грн. 61 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2015 року стягнуто на користь ОСОБА_3 з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за договором банківського вкладу № SAMDN6823 від 04 жовтня 2013 року суму процентів за період з 29.11.2014 року по 13.05.2015 року у розмірі 2 354 грн. 70 коп.

В апеляційних скаргах ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» зазначає, що рішення суду та додаткове рішення суду ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За правилами ст. 15 ЦПК України в порядку цивільного судочинства підлягають захисту порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси особи, яка у разі порушення права може скористатися способом захисту свого права, передбаченим ст. 16 ЦК України.

Статтею 60 ЦПК України визначено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_3 та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" 04.10.2013 року було укладено договір депозитного банківського вкладу № SAMDN6823 "Депозит Плюс на 12 міс." на суму 30000 грн. відповідно до умов якого банк прийняв від вкладника грошову суму (вклад) у розмірі 30000,00 грн.. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" зобов'язалося виплатити проценти на банківський вклад у розмірі 17 % річних. (а.с.16-17).

Рахунки за договорами були відкриті в Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ "ПриватБанк".

У зв'язку з тимчасовою окупацією території АР Крим з боку Російської Федерації, в березні 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" було обмежено доступ до банківських рахунків, відкритих на території АР Крим, в тому числі до рахунків, які належать позивачу.

Позивач належним чином виконав взяті на себе за договором від 04.10.2013 року № SAMDN6823 зобов"язання, внесла на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 30000,00 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.8). Згідно зазначеного в заяві номеру рахунку 3066 кошти згідно квитанції були внесені саме на зазначений в заяві рахунок.

Зі змісту згаданого договору вбачається, що банк зобов'язався повернути вклад та сплатити проценти на суму вкладу у строк, визначений у договорі.

Позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогами про повернення їй грошей або переведення вкладу до будь-якого відділення банку в м. Запоріжжі та отримувала відмови з посиланням на окупацію Криму (а.с.8-12).

Листом Національного банку України від 14.11.2014 року № 47-606/67319 її повідомлено про те, що у зв'язку з окупацією території АРК та м. Севастополя НБУ рекомендував банкам України розмістити на власних офіційних веб-сайтах детальну інформацію про порядок надання послуг/виконання зобов'язань перед вкладниками, тощо, а тому для одержання коштів вона може звернутися до банківських установ України за місцем нового проживання / реєстрації ( а.с. 14).

Згідно довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" від 27.05.2014 року, ОСОБА_3 має рахунок, який оформлено 04.10.2013 року та на рахунку наявні кошти (а.с.13).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції правильно виходив з того, що договір банківського вкладу укладався між ОСОБА_3 та юридичною особою ПАТ КБ "ПриватБанк", місцезнаходженням якої є м. Дніпропетровськ.

Звертаючись до суду із скаргою апелянт зазначав про те, що банком Росії було прийнято рішення від 21.04.2014 року про припинення з 21 квітня 2014 року діяльності відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ "ПриватБанк" та створено некомерційну організацію "Фонд захисту вкладників" який взяв на себе зобов'язання, здійснювати компенсаційні виплати у тому числі вкладникам філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк", що свідчить про відсутність обов'язку банку відповідати за договором банківського вкладу, укладеним на території АР Крим.

Колегія суддів, вважає зазначені доводи апеляційної скарги такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, виходячи із того, що в силу ст. 1 Закону України „Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території" тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Статтею 1 Закону України „Про банки і банківську діяльність" визначено, що вклад(депозит)- це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з положенням ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі сплином встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Посилання представника апелянта на те, що ПАТ КБ "ПриватБанк" не повинен повертати депозит, оскільки кошти вносились у відділенні банку на території АР Крим, яка на даний період часу окупована, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки договір депозитного вкладу був укладений між позивачем ОСОБА_3 та ПАТ КБ "ПриватБанк" як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване у м. Дніпропетровську.

Відповідно до ч. 3 ст. 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Кримське регіональне управління ПАТ КБ "ПриватБанк", відповідно до ст.95 ЦК України, є філією, що розташована поза місцезнаходженням юридичної особи і не є юридичною особою, а відтак не може нести самостійну відповідальність перед клієнтом.

Таким чином відповідальність щодо неповернення грошових коштів за договорами банківського вкладу несе юридична особа, тобто ПАТ КБ "ПриватБанк".

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Заперечуючи проти позову, ПАТ КБ "ПриватБанк" посилалося на неможливість виконання договору, оскільки відділення банку, у якому укладено договір, знаходиться на території Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України „Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України.

З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 „Про часткову мобілізацію" , Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію", Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII "Про боротьбу за звільнення України", Закон України „Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", враховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України „Про банки і банківську діяльність" „Про запобігання та протидію легалізації ( відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму", Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 „Про систему валютного регулювання і валютного контролю", інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, правлінням Національного банку України прийнято постанову від 6 травня 2014 року № 260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя" (далі - Постанова).

Відповідно до п. 5 вказаної Постанови банки, у тому числі й ПАТ КБ "ПриватБанк", зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки договір про депозитний вклад було укладено між позивачем та ПАТ КБ "ПриватБанк" як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване на території України, у м. Дніпропетровську.

Відповідно до ст. ст. 525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, колегія суддів вважає не обґрунтованим посилання апелянта на положення Федерального Закону Російської Федерації "Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя", оскільки договір банківського вкладу, укладений з позивачем у Кримській філії банку на території Автономної Республіки Крим, яка на момент розгляду справи має статус тимчасово окупованої території.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки і банківську діяльність" банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно із ст. 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Тобто надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Отже, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе укладеним договором.

Таким чином, оскільки стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ "ПриватБанк", то згідно з чинним законодавством, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ "ПриватБанк" як юридична особа, а не його кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків по укладених і дійсних договорах.

Статтею 58 Закону України „Про банки і банківську діяльність" передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами і одностороння відмова від зобов'язання є недопустимою.

Колегія суддів вважає твердження апелянта про недоведеність доказів на підтвердження наявності договірних відносин між сторонами, а також розміру грошових коштів є необґрунтованими. Так як саме відповідач не виконав зобов'язання по наданню інформації як на звернення позивача так і суду щодо витребування доказів. Хоча у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 13.05.2015 року позивач подала до суду уточнений позов, щодо позовних вимог про стягнення суми процентів за вкладом за період з 29.11.2014 року по 13.05.2015 року у розмірі 2354,70 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення суд з дотриманням вимог п.4ч.1 ст. 220 ЦК України та ч.5,6 ст. 1061 ЦК України обґрунтовано стягнув з відповідача суму процентів 2354,70 грн., з урахуванням 0,047% ( відсоткова ставка на день розрахунку 17% річних) х 167 днів ( дні перебування вкладу в банку після подання позову - з 29.11.2014 року по 13.05.2015 року)= 7,849% ( відсотки за вкладом в наведений період) х 30000 грн. ( сума вкладу) = 2354,70 грн.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду та додаткове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування з доводів викладених у апеляційних скаргах немає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2015 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2015 року відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2015 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: