Справа № 369/1763/14-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л.М.
Провадження № 22-ц/780/1032/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко
Категорія 26 12.02.2015
У Х В А Л А

іменем України

12 лютого 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Ігнатченко О.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувсядо суду із вказаним вище позовом,який мотивував тим, що 18 жовтня 2006 року між банком і відповідачем було укладено договір про надання кредиту, згідно якого банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі для придбання мобільного телефону в розмірі 2208,69 грн. із сплатою 25,08 % річних терміном на один рік до 18 жовтня 2007 року, а відповідач зобов'язався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування. Вказував, що за умовами кредитного договору позичальник мав повертати кредит щомісячними платежами в розмірі 210,38 грн., однак не виконав цих умов після закінчення строку кредитного договору має заборгованість. Посилаючись на ст.1054 ЦК України та умови кредитного договору, просив стягнути з відповідача на користь банку кредитні кошти станом на 5 грудня 2013 року в розмірі 35350,61 грн., з яких 2203,73 грн. - тіло кредиту, 10877,83 грн. - проценти, 20109,50 грн. пеня та 500 грн. і 1659,55 грн. штрафи за несвоєчасне погашення кредиту, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач ПАТ «Приват Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позов банку задоволити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що суд прийшов до невірного висновку про недоведеність факту надання відповідачу кредиту та отримання товару, для придбання якого надавалися кредитні кошти.

Учасники справи, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, ПАТ КБ «Приватбанк» до суду представника не направив, що відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд обгрунтовував свої висновки тим, що позичальник ОСОБА_1 не виконав обумовлених кредитним договором обов'язків по поверненню кредиту шляхом внесення щомісячних платежів і має заборгованість, що у свою чергу свідчить про порушення прав кредитора. Проте порушені права ПАТ КБ «Приватбанк» захисту не підлягають у зв'язку із пропуском банком встановленого законом строку звернення до суду за захистом свого права і відсутністю клопотання про його поновлення.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до положень ст.ст. 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно ч.ч.1,5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 жовтня 2006 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» і відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг. Вказаний договір включає в себе заяву позичальника та Умови надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка». За умовами договору банк зобов'язався надати позичальнику кредит шляхом перерахування грошових коштів на відповідний рахунок на загальну суму 2208,70 грн. терміном на один рік до 18 жовтня 2007 року із сплатою 25,08 % річних. Повернення кредиту передбачено шляхом внесення позичальником щомісячних платежів в розмірі 210,38 грн.

Згідно п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», які є частиною договору, терміни позовної давності по вимогам про стягнення коштів за даним договором, встановлені сторонами тривалістю 5 років.

Також, судом встановлено, що відповідач не виконав обов'язків по поверненню кредиту, не сплативши жодного платежу для його погашення.

В той же час банк звернувся з позовом до суду лише 24 лютого 2014 року, що стверджується штампом суду на позовній заяві банку.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, з огляду на те, що строк повернення всієї суми кредиту закінчився 18 жовтня 2007 року, а банк звернувся до суду із позовом лише більше ніж через 6 років у лютому 2014 року.

Доводи апеляційної скарги, що суд прийшов до невірного висновку про недоведеність факту надання відповідачу кредиту та отримання товару, для придбання якого надавалися кредитні кошти, колегія суддів не приймає до уваги як необгрунтовані, бо як вище вказувалося суд відмовив у задоволенні позову у зв'язку із пропуском банком строку звернення до суду за захистом свого права.

Інших доводів незаконності рішення в апеляційній скарзі не наведено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :