Справа № 456/3044/15-ц
Провадження № 2/456/1401/2015
РІШЕННЯ

іменем України

05 листопада 2015 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Гулкевича О. В. ,

з участю секретаря Кулешник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право на проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що є власницею цієї однокімнатної квартири, в якій також зареєстровані її колишній чоловік відповідач ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 - 02.10.2007р. народження. Фактично в квартирі проживає лише вона з сином. Відповідач, шлюб з яким вони розірвали згідно з рішенням суду від 26.04.2012р., після розлучення забрав всі свої особисті речі і виїхав з квартири. На даний час, як їй відомо, відповідач проживає з сімєю в м. Самбір Львівської області. Вважає, що відповідач не є членом її сімї з квітня 2012р., протягом трьох років у квартирі не проживає, тому на підставі ст.405 ЦК України його слід визнати таким, що втратив право на користування спірним житлом.

В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просили позов задоволити. Окрім зазначеного у заяві позивачка пояснила, що квартира придбана за кошти її батьків у кредит. Договір кредиту з банком був укладений на її імя, оскільки банк відмовився надавати кредит матері, яка була передпенсійного віку. Вона і мати сплачують вартість комунальних послуг, відповідач витрат на утримання квартири не несе. У відповідача є доступ до квартири, оскільки вона після розірвання шлюбу не наважилася поміняти замок у вхідних дверях, так як відповідач погрожував їй фізичною розправою.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги заперечив, пояснив, що спірна квартира є майном подружжя, оскільки таку він та позивачка придбали під час шлюбу. На даний час у квартирі проживає він, в ній знаходяться його особисті речі. Позивачка у 2008р. разом з дитиною виїхала з квартири і відтоді проживає разом з батьками у с.Ганівці Жидачівського району, син відвідує школу у цьому селі. Позивачка приїжджає у квартиру лише на вихідні дні.

Заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції України та положень ст.ст.3,11,15,59,60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Стаття 405 ЦК України передбачає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2007р. є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою № 4105 від 15.07.2015р. виданою ЖЕК №4 відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в згаданій квартирі.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що є матірю позивачки, з відповідачем перебуває в неприязних відносинах відтоді як шлюб між ним на позивачкою розірваний. Ствердила, що квартира придбана за її кошти, але кредитний договір з банком про отримання кредиту на придбання квартири був оформлений на позивачку, оскільки банк відмовився надавати їй позику, так як вона досягла передпенсійного віку. На підтвердження сплати нею позики за договором кредиту вона може надати оригінали квитанцій. Ствердила, що позивачка після розірвання шлюбу з відповідачем разом із сином проживали у спірній квартирі. Дитина відвідувала дитячу установу, пішла у перший клас школи №9 у м.Стрию, де провчилася один місяць. Після того, як відповідач, перебуваючи у стані спяніння, побив внука, вона наполягла на тому, щоб позивачка перевела його у школу в с.Руда Жидачівського району, де вона працює вчителем 1-3 класів. Після цього позивачка проживає в спірній квартирі і регулярно приїжджає до неї в с. Ганівці Жидачівського району. Відповідач після розірвання шлюбу забрав особисті речі, виїхав з квартири і відтоді у квартирі не проживає. Колишній керівник відповідача ОСОБА_6 у лютому 2015р. їй розповів, що відповідач проживає в м. Самбір з дружиною та двома дітьми. Вона та внук особисто бачили як позивач йшов по вулиці в м. Стрию, ведучи за руку дитину, з іншою жінкою. Витрати на утримання несуть вона та позивачка і можуть це підтвердити, представивши квитанції про оплату вартості комунальних послуг. Відповідач має ключі від вхідних дверей квартири, замок у яких вони не змінювали, оскільки відповідач погрожував, що виламає двері.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні ствердила, що є сусідкою позивачки - проживає у квартирі, яка розташована на одній сходовій клітці з квартирою позивачки. Сторони 8 років тому вселились у спірну квартиру, після народження дитини у сімї почались конфлікти. Після цього відповідач появлявся у квартирі періодично. Останніх три роки вона не бачила щоб відповідач проживав у спірній квартирі. Одного разу бачила як відповідач виносив ящик з квартири, згодом бачила його на вокзалі з цим ящиком. Позивачка йому розповідала, що одного разу, повернувшись додому, застала відповідача з іншою жінкою. Вона ж через вікно особисто неодноразово бачила, як відповідач приводив у квартиру з різних дівчат.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що є сусідом позивачки. Остання та відповідач приблизно 4 роки тому розірвали шлюб. Відповідач в квартирі не 3-4 роки. Позивачка ж проживає в квартирі, інколи їздить в село до батьків.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що є дільничою медсестрою, щомісячно приходила до дитини позивачки, відповідача у квартирі ніколи не бачила.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 року « Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Стаття 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позову своїх вимог і заперечень, окрім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, позивач має довести, що відповідач, який є членом сім`ї власника житла, втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, а відповідач, відповідно, що не втратив право користування цим житлом, оскільки: постійно ним користувався; між ним та власником житла існувала певна домовленість щодо користування спірним житлом або ж він (відповідач) був відсутній у спірному житлі понад один рік з поважних причин.

Однак, як достовірно встановлено судом між позивачкою та відповідачем не було жодних домовленостей щодо порядку користування квартирою № №41 в будинку №122 по вул. Грабовецькій в м. Стрий; відповідач є колишнім чоловіком позивачки власника спірного житла; відповідач не проживає у зазначеній квартирі понад встановлений законом термін без поважних причин, не сплачує витрати на утримання квартири.

Всупереч вищенаведеному відповідачем не подано жодного належного та допустимого доказу на спростування заявлених позовних вимог, тому суд вважає, що позивачка, як власник житла, має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою №41 в будинку №122 по вул. Грабовецькій в м. Стрий Львівської області без поважних причин понад один рік.

Керуючись ст.ст.10,60,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.405 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

позов задоволити. ОСОБА_2 23.03.1982р. народження визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням: квартирою №41 в будинку №122 на вул. Грабовецькій в м. Стрий Львівської області.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Стрийський міськрайонний суд.

Головуючий-суддя ОСОБА_10