№ производства 2/646/2376/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2015 року м. Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого - судді Шуліка Ю.В.,

за участі секретаря - Кодацької К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Червонозаводського районного відділу державної міграційної служби у м. Харкові, третя особа: Служба у справах дітей Червонозаводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про виселення та зняття з реєстрації,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому просить виселити ОСОБА_2 та її малолітню доньку ОСОБА_3, 10,06.2004 року народження, з приналежної їй квартири № 136 по пр.. Гагаріна, 90 у м. Харкові та зняти їх з реєстрації у вказаній квартирі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вказана квартира належить їй на підставі свідоцтва № 2-71 від 27.01.2014 року про право власності в порядку спадкування зав заповітом після смерті ОСОБА_4, який помер 08.04.2013 року. У вищезазначеній квартирі з 18.09.1996 року зареєстрована та мешкає ОСОБА_2, з якою разом мешкає та зареєстрована її донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідача не є членами її сім»ї, але повністю користуються приналежною їй квартирою. Її син з сім»єю проживають у будинку, який не відповідає санітарно-технічним нормам. Вселитись до спірної квартири разом зі своєю сім»єю позивачка не може, оскільки відповідачка агресивно налаштована, погрожує що зробить їх проживання в квартирі нестерпним. Позивач наводить, що відповідно до ст., ст.. 317, 319, 321 ЦК України, саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності. На підставі ст.. 391 ЦК України позивач просить усунути перешкоди у здійсненні ним права власності користування та розпорядження майном, виселити відповідачів з квартири та зняти їх з реєстрації.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 підтримав позовні вимоги та пояснив, що відповідачка ОСОБА_2 була зареєстрована у 1996 році у квартирі своїх дідуся ОСОБА_4 ( колишнього власника квартири) та бабусі ОСОБА_6, проживала разом з ними, після народження ОСОБА_3, 10.06.2004 року ( доньки відповідачки) її також було зареєстровано у даній квартирі. Після смерті ОСОБА_4 08.04.2013 року, право власності на підставі заповіту перейшло до позивачки, в квартирі залишились проживати відповідачка з малолітньою донькою та її бабуся ОСОБА_6, яку в наступному позивачка забрала до себе, де 05.12.2015 року ОСОБА_6 померла. Незважаючи на те, що ОСОБА_2 не перешкоджає позивачці відвідувати квартиру у будь-який час, зберігати там свої речі, позивачка не може у повному обсязі розпорядитись приналежним їй майном, а саме оселити в квартиру свого сина з сім»єю. Хоча оселити сина позивачка до тепер не намагалась, вважає, що відповідачка може вчиняти перешкоди. Позивачка самостійно здійснює оплату всіх комунальних послуг, але ніколи не зверталась до суду з позовом про стягнення з відповідачки частини сплачених витрат. Крім того, через викрадення батьками відповідачки приналежного подружжю ОСОБА_6 майна, яке перебувало в квартирі, між позивачкою та відповідачкою склались неприязливі відносини, що підтверджується заявою до органів внутрішніх справ з приводу крадіжки, будья-які інші докази позивачка суду надати не може.

Представник відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_7 проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що ОСОБА_2 оселилась у квартиру № 1236 по пр.. Гагаріна 90 у м. Харкові у неповнолітньому віці, у якості члена сім»ї своїх дідуся та бабусі власників квартири, у 16 років отримала паспорт та прописалась у квартирі. Вони проживали однією сім»єю, а коли у відповідачки 10.06.2004 року народилась донька ОСОБА_3, за згодою вісників вона була також зареєстрована у даній квартирі. Після смерті діда ОСОБА_4 стало відомо, що він залишив заповіт та ОСОБА_1 До тепер відповідачка з дитиною проживає у спірній квартирі, іншого житла відповідачка не має, оскільки живе в квартирі майже все життя, її донька ходить за адресою розташування квартири до школи, перебуває на обліку у дитячому медичному закладі. Відповідачка користується в квартирі однією кімнатою площею 10,7 кв. метрів, кухнею, коридором, санвузлом, інші три кімнати позивачка закрила на замок та зберігає в них свої речі. Особисто у ОСОБА_2 з відповідачкою ніколи не було неприязливих відносин, вони спілкуються коли та приходить до квартири, відповідачка приймає участь у сплаті комунальних платежів, для чого періодично передає ОСОБА_1 З сином позивачки у ОСОБА_2 взагалі немає ніяких відносин, оскільки вони ніколи не зустрічаються та не спілкуються. Відповідачка ніколи не перешкоджала позивачці або її сину оселитись в даній квартирі, або користуватись нею. Перед зверненням до суду з даним позовом ОСОБА_1 запропонувала відповідачці зняти з реєстрації малолітню доньку, щоб позивачка мала можливість продати квартиру, але їй з донькою нікуди виселятись, вважає, що може бути виселена тільки з наданням іншого будь-якого житла.

Представник третьої особи, служба у справах дітей Червонозаводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, оскільки в квартирі проживає та зареєстрована малолітня дитина, ІНФОРМАЦІЯ_2, у разі виселення малолітньої без надання іншого жилого приміщення будуть порушені її права.

Представник відповідача, Червонозаводського районного відділу державної міграційної служби у м. Харкові, до судового засідання не з»явився з невідомих причин, про час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про отримання судової повістки ( а.с.70). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю даного відповідача.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, представника третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В ході судового розгляду встановлено, що квартира АДРЕСА_1 є чотирьох кімнатною квартирою, загальною площею 66,1 кв. метр, житловою площею 46,3 кв. метрів ( а.с.8-9).

У 1996 році відповідачка ОСОБА_2 була зареєстрована у квартирі своїх дідуся ОСОБА_4 ( колишнього власника квартири) та бабусі ОСОБА_6, у якості члена сім»ї, проживала разом з ними. Після народження доньки відповідачки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 39), її також, за згодою власника, було зареєстровано у даній квартирі, що підтверджується довідкою ЖК «Байкал» № 136 від 15.09.2015 року (а.с. 40, 47).

Згідно копії свідоцтва про право власності № 2-71 від 27.01.2014 року, після смерті ОСОБА_4, який помер 08.04.2013 року, право власності на підставі заповіту перейшло до позивачки ОСОБА_1 ( а.с.7) та у встановленому законом порядку зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ( а.с. 10). В квартирі залишились проживати відповідачка з малолітньою донькою та її бабуся ОСОБА_6 ( рідна сестра ОСОБА_1М.), яку в наступному позивачка забрала до себе, де 05.12.2015 року ОСОБА_6 померла.

Відповідачка користується в квартирі однією кімнатою площею 10,7 кв. метрів, кухнею, коридором, санвузлом, іншими трьома кімнатами користується позивачка, закривши їх на замок, де зберігає свої речі.

Представник позивачки не заперечував, що ОСОБА_1 має ключи від квартири та безперешкодний доступ до неї, що відповідачка ніколи не перешкоджала ОСОБА_1 у цьому, як позивачка, так й інші особи за згодою позивачки, ніколи не намагались оселитись у спірній квартирі та не зазнавали перешкод з боку ОСОБА_8, з заявами щодо перешкод з боку ОСОБА_2 у користуванні власністю позивачка нікуди не зверталась. Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Під час судового засідання вище перелічені обставини визнали обидві сторони.

Таким чином, позивачкою не надано суду достатніх та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідачка чинить їй перешкоди у користування спірною квартирою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються рівними з наймачем усіма правами і несуть усі обов»язки, що впливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

ОСОБА_2 заселилась у квартиру та була в ній зареєстрована з дозволу власника квартири ОСОБА_4, тому тривалий час, більше вісімнадцяти років, проживає в ній на законних правах. На тих самих підставах проживає в квартирі малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником квартири і колишнім членом сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовується правила, встановлені ст. 162 ЖК України, якою регулюються питання оплати за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в квартирі, що належить громадянинові.

Верховний Суд України у своїй постанові від 11.07.2012 року у справі № 6-60цс12 висловив наступну правову позицію щодо аналогічних спірних правовідносин. У осіб, які вселились до наймача, виникають всі права та обов»язки за договором найму житлового приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели спільне господарство та були визнані членами сім»ї наймача. Крім того, особи що вселились в жиле приміщення у якості члена сім»ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім»ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням ( ч. 2 ст. 65 ЖК України). При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням, які вселились до наймача, крім вищенаведеного, суд повинен також з»ясувати й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Крім того, суд звертає увагу, що власність не є абсолютною, у тому розумінні, що поряд з правомочностями, якими в силу закону наділений власник ( у тому числі володіння, користування та розпорядження), власність зобов»язує.

Так, статтею 319 ЦК України визначено, що при здійсненні своїх прав та виконанні обов»язків власник зобов»язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов»язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

При вирішенні даного спору слід дотримуватись, у тому числі, принципу співмірності інтересів сторін: прав власника житла, з однією сторони, та прав особи, яка на певній правовій підставі проживає у цьому житлі на яку власник просить виселити (рішення європейського суду з прав людини від 24.05.2007 року у справі «Тулешов та інші проти Росії»).

Судом встановлено, що відповідачка з малолітньою донькою оселились в спірну квартиру АДРЕСА_1 та проживали там як члени сім»ї власника ОСОБА_4 ( онука та правнука), ще до набуття позивачем права власності на це майно.

За таких обставин та за недоведеності факту здійснення відповідачкою перешкод позивачеві у користуванні та володіння спірною квартирою, виселення відповідачки з цього житлового приміщення буде являти собою втручання в її сімейне та приватне життя у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини за основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 24.04.2012 року у справі « Йорданов та інші проти Болгарії»), втручанням у здійснення права на повагу житла відповідачів, яке, у свою чергу, є неспірмірним переслідуваній правомірній меті ( рішення Європейського суду з прав людини від 24.05.2007 року у справі «Тулешов та інші проти Росії»).

З огляду на наведене, проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв»язку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для виселення відповідачів з житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

Посилання позивачки на наявність між нею та відповідачкою неприязливих відносин, неможливість спільного проживання в наслідок крадіжки з приналежної позивачці спірної квартири, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ОСОБА_1 позовні вимоги про виселення з причин неможливості спільного проживання не заявлені.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зняття відповідачів з реєстрації у спірній квартирі, на думку суду, такий спосіб судового захисту порушеного цивільного права та інтересу, не передбачений законом. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України та ст. 16 ЦК України для захисту цивільного права та інтересу суд застосовує ті правові способи, які зазначені у законі або договорі.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації відноситься до компетенції відповідного державного органу Державної міграційної служби України.

На підставі викладеного й керуючись ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст., ст. 64, 65, 156 ЖК України, районний суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з квартири АДРЕСА_3 та зняття з реєстрації відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через районний суд протягом десяти днів з моменту проголошення, а для осіб, які брали участь у справі але не були присутні при проголошенні рішення у той самий строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя Ю.В.Шуліка