Справа № 2-4825/11
Провадження № 4-с/487/64/15
УХВАЛА

Іменем України

10.09.2015 року. Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Біцюк А.В.,

секретар Бавикіна Т.В.,

за участю

заявниці ОСОБА_1,

представника ВДВС ОСОБА_2,

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_3, -

в с т а н о в и в:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ по примусовому виконанню ним рішення апеляційного суду Миколаївської області від 4 квітня 2014 року про стягнення з ОСОБА_4 на її користь 80000 гривень 00 копійок в межах вартості спадкового майна, та просила зобов'язати виконавця передати їй спадкове майно у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 з наданням їй рахунку про перерахування коштів, якщо вартість майна є більшою, ніж борг, та виселити мешканців із зазначеного житлового приміщення.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2015 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

13 лютого 2015 року ОСОБА_1 повторно звернулася з аналогічною скаргою, де, окрім зазначених вище обставин, доводи скарги доповнила тим, що після задоволення її першої скарги, державний виконавець Биков І. С. продовжує не вчиняти ніяких дій щодо виконання рішення суду, чим продовжує порушувати її право на своєчасне виконання рішення суду, при цьому за заявою останнього залишено без розгляду подання Заводського ВДВС про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника для проведення виконавчих дій. Просила суд визнати бездіяльною відмову у здійсненні дій старшим державним виконавцем Биковим І. С. по примусовому виконанню виконавчого листа по справі №2/412/570/12 від 28 квітня 2014 року.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2015 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 13 серпня 2015 року скасовано ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2015 року та ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 червня 2015 року та матеріали скарг передано на новий розгляд.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.09.2015 року справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_3 №4-с/487/63/15 та зав скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_3 №4-с/487/64/15 обєднано в одне провадження.

В обґрунтування скарг, що були подані в січні та лютому 2015 року, ОСОБА_1 зазначала, що у Заводському ВДВС ММУЮ перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі №2/412/570/12 від 28.04.2014 року виданого Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 в межах спадкового майна, яке належало спадкодавцю ОСОБА_6, 80000 гривень та 1500 гривень витрат пов'язаних з проведенням експертизи. До свого провадження справу прийняв старший державний виконавець ВДВС у Заводському районі м. Миколаєва ММУЮ ОСОБА_3 30.04.2014 року ним було розпочате примусове виконання рішення суду. Державний виконавець до цього часу не виконує вимоги закону про накладення арешту на майно боржника і не звертає стягнення на спадкове майно боржника. 13.06.2014 року ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва в задоволенні клопотання про примусовий вхід до житла відмовлено. Ухвалу Заводського районного суду ОСОБА_3 не оскаржив. З цього часу ОСОБА_3 ніяких дій з виконання рішення суду не провадить. В обгрунтування скарги, що була подана у лютому 2015 року доповнила тим, що після задоволення її першої скарги, державний виконавець Биков І. С. продовжує не вчиняти ніяких дій щодо виконання рішення суду, чим продовжує порушувати її право на своєчасне виконання рішення суду, при цьому за заявою останнього залишено без розгляду подання Заводського ВДВС про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника для проведення виконавчих дій. Посилаючись на вищенаведене, просила задовольнити її скарги.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги, що викладені в скаргах скаргу підтримала, просила захистити її права шляхом зобовязання державного виконавця виконати рішення суду шляхом звернення стягнення на частку у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 (далі - Квартира №8), обгрунтовуючи таку вимогу тим, що вартість частки вказаної квартири приблизно дорівнює сумі боргу, боржниця в ній не проживає і іншим чином неможливо виконати рішенн суду у строк встановлений ст.30 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон).

Державний виконавець ВДВС ММУЮ ОСОБА_7, який на данний час здійснює виконання Рішення суду на користь заявниці у зведеному виконавчому провадженні, скарги не визнав посилаючись на здійснення ним , просив відмовити заявниці у їх задоволенні.

Вивчивши доводи скарг, дослідивши письмові докази, матеріали виконавчого провадження та цивільної справи № 2-1412-1570/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та стягнення коштів за рахунок спадкового майна, судом встановлене наступне.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 04.04.2014 року (далі - Рішення) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2012 року скасовано і ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 в межах вартості спадкового майна, яке належало спадкодавцю ОСОБА_6 80000 гривень. В задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, стягнення 3% річних за порушення грошового зобовязання та збитків від інфляції відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_5 1500 гривень витрат, повязаних з проведенням експертизи. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави 1200 гривень судового збору.

30.04.2014 року старшим державним виконавцем Биковим І.С. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа по справі 2/412/570/12 виданого 28.04.2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва, копії якої направлено сторонам того ж дня разом з вимогою державного виконавця.

Після відкриття виконавчого провадження у 2014 році державний виконавець направляв запити до державних органів з метою перевірки майнового стану боржника, наявності рухомого і нерухомого майна, отримання будь-яких доходів. Також, неодноразово виходів за місцем проживання боржника, але доступу до квартири не мав, про що склав акти, направляв вимоги боржнику щодо необхідності з'явитися до Заводського ДВС.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 07.05.2014 за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на 1/2 частку 4-х кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3.

Так, принципом цивільного судочинства є виконання рішення суду, а судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для виконання всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян, відповідно до Конституції України та норм цивільно-процесуального кодексу України.

Згідно ст.11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 30 Закону державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Виконавче провадження не зупинялось, ніяких дій примісуового характеру дстаршим ержавним виконавцем ОСОБА_3 з червня по грудень 2014 року не здійснювались.

Протягом строку встановленого ст.30 Закону старший державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_3 не вжив всіх передбачених Законом заходів примусового виконання рішень, а саме не вирішив питання про звернення стягнення на виявлене майно боржника в порядку визначеному главою 4 Закону (не наклав арешт на майно боржника, не вирішив питання про його примусову реалізацію).

За таких обставин дії вказаного державного виконавця є неправомірними.

Частиною 2 ст.387 ЦПК встановлено, що У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може предявити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом.

У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу.

У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обовязків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Що стосується заявленого скаржницею способу захисту її права, то він, на думку суду, є передчасним, оскільки для його здійснення слід вчинити ряд дій, яки до цього часу не здійсненні, а саме - отримати документальне підтвердження належності частки на Квартиру боржниці, оцінити її, зняти арешт та інш.

Згідно пояснень сторін, право власності боржницею на Квартиру в порядку спадкування за законом не оформлене, хоча сппадщина прийнята та боржниця згідно Рішення суду отримала право на Квартиру.

Статтею 63 Закону встановлено, що Звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. 3. У разі звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення чи земельну ділянку державний виконавець подає запит до відповідних місцевих органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна, про належність такого майна боржнику на праві власності, а також перевіряє, чи не перебуває це майно під арештом. 4. Після надходження документального підтвердження належності боржнику на праві власності будинку чи іншого нерухомого майна державний виконавець накладає на них арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідних реєстрів в установленому законодавством порядку. Про накладення арешту на будинок чи інше нерухоме майно, заставлене третім особам, державний виконавець невідкладно повідомляє таким особам.5. У разі відсутності документів, що характеризують об'єкт нерухомості, у зв'язку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення таких документів здійснюється у встановленому порядку за рахунок коштів стягувача. У разі якщо стягувач у двадцятиденний строк з дня одержання відповідного повідомлення державного виконавця не авансує витрати, пов'язані з підготовкою документів, що характеризують об'єкт нерухомості, арешт з нього знімається.

На час розгляду скарги строк здійснення виконавчого провадження не закінчився на підставі ч.2 ст.30 Закону, оскільки до виконавчего провадження в якому виконується рішення суду постановою державного виконавця від 27.08.2015 року приєднано ще один виконавчий документ.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, фактично звенення стягнення на майно боржниці не здійснювалось - арешт на майно боржниці накладено лише в липні 2015 року, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржниці так і не вирішено - державний виконавецть просив залишити відповідну заяву без розгляду, звернення стягнення на частку в майні, належну боржниці, не вирішувалось. Інших можливостей захистити права стягувачки крім звернення стягнення на майно боржниці неможливо, а за такого державного виконавця, в провадженні якого перебуває виконавче провадження по виконанню Рішення суду, вжити заходів примусу, направлених на звернення стягнення на майно боржниці, якими, в тому числі, є - вжиття заходів напрвленних на виявлення майна належного боржниці (перевірка майнового стану боржника у строки встановлені ч.8 ст.52 Закону), здійсненні опису виявленого майна, отримання документального підтвердження належності майна боржниці, здійснення його оцінки та примусової реалізації).

Керуючись ст. ст. 383-389 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_3, яка полягає у невжитті ним заходів примусового виконання у виді звернення стягнення на майно боржника у виконавчому провадженні ВП №43139132 у строк встановлений ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження".

Зобовязати державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_2 В`ячеслава Миколайовича вжити заходів примусового виконання направлених на звернення стягнення на майно боржника у зведеному виконавчому проваджені №48567747.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня оголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми під час її оголошення в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Суддя підпис ОСОБА_10

З оригіналом згідно.

СУДДЯ: