Справа № 302/241/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

26 травня 2015 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Власова С. О., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря - Рогач О. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Міжгірського районного суду від 26 березня 2015 року по справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу страхових виплат, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Міжгірського районного суду від 26 березня 2015 року в задоволенні позову МТСБУ про відшкодування в порядку регресу страхових виплат - відмовлено.

На це рішення позивач МТСБУ подав апеляційну скаргу, в якій просив судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Як на підставу своїх вимог посилався на те, що не з'ясовано всіх обставин справи, висновки суду є помилковими, а саме рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Встановлено, що 23 серпня 2011 року в с. Синевир сталося ДТП, в якому відповідач ОСОБА_1 керуючи автомобілем ГАЗ-53, д/н НОМЕР_3, буксирував автомобіль ГАЗ-66 на гнучкому зчепленні, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки Тойота, д/н НОМЕР_2, що на момент ДТП належав ОСОБА_2

ДТП сталося з вини відповідача ОСОБА_1, про що свідчить постанова Міжгірського районного суду від 7 вересня 2011 року.

Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Тойота, становить 21 714, 88 грн. (звіт про незалежну оцінку майна від 5 січня 2012 року № 0101).

Однак, шкода потерпілій особі відшкодована не була, оскільки під час ДТП за кермом забезпеченого транспортного засобу знаходився відповідач ОСОБА_1, цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована.

У відповідності до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Потерпілий з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою, до якої було додано копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/2014203 терміном дії з 20.11.10 р. до 19.11.11 р.

У зв'язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 вказаного Закону, МТСБУ здійснило регламенту виплату потерпілій особі в розмірі 18 095, 73 грн.

Згідно п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 зазначеного Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

13 березня 2012 року МТСБУ звернулося до відповідача ОСОБА_1 з листом про компенсацію в добровільному порядку витрат, понесених у зв'язку з проведенням регламентної виплати потерпілому, а також витрат, понесених МТСБУ для встановлення розміру збитку та збору документів в розмірі 720 грн.

Оскільки в добровільному порядку шкода відшкодована не була, 23 лютого 2015 року МТСБУ звернулося до суду з позовом про стягнення понесених витрат у судовому порядку.

Відповідно до п. 26, 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року N 4 до траховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК.

При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону N 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим.

При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

При вирішенні спору про право зворотної вимоги страховика суд першої інстанції правильно встановив, що мова йде про суброгацію, щодо якої встановлено особливий правовий режим, зокрема й щодо перебігу строку позовної давності, який починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку.

З матеріалів справи слідує, що ДТП мало місце 23 серпня 2011 року, а отже саме з цього моменту слід обчислювати перебіг строку позовної давності. Позов пред'явлено 23 лютого 2015 року, тобто по спливу трьох років. Відповідач ОСОБА_1 в суді першої інстанції подав заперечення, в якому просив відмовити в позові у зв'язку із пропуском строку позовної давності. Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та виходив з того, що строк позовної давності пропущений, а отже відмовив в позові саме з цієї причини.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України - відхилити.

Рішення Міжгірського районного суду від 26 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий ____________

Судді ____________

____________