Справа №442/8351/14-ц
Провадження №2/442/194/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

при секретарі - Малик О.Я.

з участю адвоката Гайдука М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Атомпрофоздоровниця», Філія АТ«Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття», третя особа Директор Філії АТ«Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття» ОСОБА_5 про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся в суд із вказаним вище позовом, в якому просить: поновити його на посаді водія філії АТ «Атомпрофоздоровниця» санаторію «Прикарпаття», відповідно до штатного розпису; стягнути з відповідачів середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 1 жовтня 2014 року по день прийняття рішення; стягнути з відповідачів в його користь понесені ним витрати за надання правової допомоги в сумі 200 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що він як водій 1-го класу працював в філії АТ «Атомпрофоздоровниця» санаторію «Прикарпаття» з 1996 року.

22 липня 2014 року адміністрація ПАТ «Атомпрофоздоровниця» видала наказ №38 яким з 1 жовтня 2014 року припиняється надання послуг з санаторно-курортного лікування філії ПАТ санаторію «Прикарпаття» та запропоновано дирекції санаторію звільнити частину персоналу за строковими трудовими договорами у відповідності до ст. 40 п.1 КЗпП України, в тому числі і посаду водія 1 класу. Цим же наказом залишалися в штатному розпису філії на 0,5 посадового окладу ряд інших посад, в тому числі водій 3 класу.

Адміністрація філії ПАТ «Атомпрофоздоровниця» санаторію «Прикарпаття» 22 липня 2014 року видала наказ №05 за підписом директора санаторію Кульчицького В.Б. згідно якого з 30 вересня 2014 року звільняються ряд працівників санаторію у відповідності з ст. 40 п. 1 КЗпП України, в тому числі і його.

Таким чином з 30 вересня 2014 року він звільнений з роботи, отримав трудову книжку. Вважає вищевказані накази відповідачів частково незаконними, адже звільняючи його з посади водія 1 класу-відповідачі залишили в штатному розписі посаду водія 3-го класу. Йому цю посаду ніхто не пропонував. На даний час цю посаду обіймає людина стаж якої всього 4 роки в той час, коли в нього стаж водія становить 40 років.

Він являється ліквідатором наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є інвалідом 3-ої групи.

Згідно ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист чорнобильців від 28 лютого 1991 року №796-Х11 особам, віднесеним до категорії 1, надаються гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема, вони мають переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв»язку зі змінами в організації виробництва та праці, ліквідації чи реорганізації підприємства, скороченні чисельності або штату працівників, а також на працевлаштування, при видачі наказів відповідачами цього не було враховано. Також ними не були враховані вимоги ст. 42 КЗпП України згідно якої переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці мають працівники з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, а в санаторії «Прикарпаття» він працює з 1996 року.

З врахуванням вищевикладеного, вважає, що його звільнено незаконно і тому використовуючи своє конституційне право, він звернувся з даним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити.

Представник відповідачів Довгополий Василь Миколайович в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав, просить в їх задоволенні відмовити з підстав викладених в письмовому запереченні. Додатково пояснив, що станом на 01.01.2015 року за філією АТ«Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття» автотранспортні засоби не числяться, коли виносився наказ про звільнення позивача, вони виходили з того, що згідно довідки МСЕК №158186 від 20.08.2013 року ОСОБА_2 протипоказана фізична праця, праця з рухомими механізмами, в нічні зміни, інших вакантних посад з врахуванням наведеного на підприємстві не було, оскільки згідно наказу № 38 від 22.07.2014 року в штатному розписі залишилися посади: директор філії - 0,5 ставки; головний бухгалтер - 0,5 ставки; водій 3-го класу - 0,5 ставки; слюсар-сантехнік - 0,5 ставки та електромонтер 3 розряду - 1 ставка. Наказом № 08 від 30 вересня 2014 року внесено зміни до штатного розпису санаторію з 01.10.2014 року, зокрема скасовано: 0,5 штатної одиниці водія автотранспортних засобів 3-го класу; 0,5 штатної одинці слюсаря-сантехніка та введено 1,0 штатну одиницю коменданта - яка передбачала фізичну роботу та роботу в нічний час, а тому ОСОБА_2 іншої посади запропоновано не було.

Третя особа ОСОБА_5, вкотре в судове засідання не з»явився. Зі слів представника відповідача ОСОБА_5 вже не працює на посаді директора Філії АТ«Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття».

З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного:

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа, відповідно до ст.3 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 2 КЗпП України працівники мають право на звернення до суду для вирішення трудових спорів.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що ОСОБА_2 працював водієм 1-го класу у філії АТ «Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття» з 1996 року, що також підтверджується трудовою книжкою. (а.с. 3)

22 липня 2014 року адміністрацією ПАТ «Атомпрофоздоровниця» видано наказ № 38 яким з 1 жовтня 2014 року припиняється надання послуг з санаторно-курортного лікування філії ПАТ «Атомпрофоздоровниця» санаторію «Прикарпаття» та запропоновано дирекції санаторію звільнити частину персоналу за строковими трудовими договорами у відповідності до ст.40 п. 1 КЗпП України, в тому числі і посаду водія 1 класу. Згідно цього наказу в штатному розписі філії на 0,5 посадового окладу залишилося ряд інших посад, в тому числі водій 3 класу. (а.с. 9, 9 «зворотня»).

Цього ж числа, а саме 22.07.2014 року філією ПАТ «Атомпрофоздоровниця» видано наказ № 04 «про припинення надання санаторно-курортних послуг» та наказ № 05 згідно якого з 30 вересня 2014 року звільняються ряд працівників санаторію у відповідності до п.1 ст. 40 КЗпП України, в тому числі і ОСОБА_2 (а.с. 37, 38)

У відповідності до ст.. 49-2 КЗпП України, 22 липня 2014 року відповідачем було письмово повідомлено позивача про наступне звільнення у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників. (а.с. 41).

01 вересня 2014 року профспілковим комітетом санаторію «Прикарпаття» було прийнято рішення про надання згоди на звільнення 30.09.2014 року працівників санаторію за скороченням штату за п.1 ст. 40 КЗпП України. На вказаному засіданні позивач був присутній. (а.с. 43, 44)

Наказом відповідача № 06-ос від 30.09.2014 року, ОСОБА_2 був звільнений з роботи, отримав трудову книжку. Позивач ознайомлений із вказаним наказом 30.09.2014р., про що свідчить його підпис під наказом. (а.с. 45)

При звільненні ОСОБА_2 за ч.1 ст.40 КЗпП України були дотримані вищевказані вимоги ст..49-2 КЗпП України. Так позивач був повідомлений про вивільнення більш ніж за два місця до вивільнення,та дано згоду на його звільнення профспілковим органом.

Суд критично оцінює посилання позивача на те, що наведені вище накази частково незаконні, оскільки звільняючи його з посади водія 1 класу відповідачі залишили у штатному розписі посаду водія 3-го класу, однак йому цю посаду ніхто не пропонував і- цю посаду займає працівник в якого стаж 4 роки, а в нього стаж роботи водієм 40 років. Оскільки з цього приводу Пленум Верховного суду України у п.19 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначив, що «при здійсненні вивільнення власник або уповноважений ним орган має право в межах споріднених професій та посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду звільнивши з неї менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не було використане, суд не вправі обговорювати питання про доцільність такої перестановки, перегрупування.

ОСОБА_2 згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» дійсно мав переважне право на залишення на роботі в разі звільнення з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП України, але і на працевлаштування такому працівникові повинні бути запропоновані вакансії (з врахуванням його кваліфікації та досвіду роботи).

Відповідач при винесенні наказів про вивільнення виходив з того, що позивачу згідно медичної довідки №158186 від 20.08.2013 року протипоказана фізична праця, праця з рухомими механізмами, в нічні зміни, інших вакантних посад з врахуванням кваліфікації ОСОБА_2 на підприємстві не було, а тому йому іншої посади запропоновано не було. (а.с. 46)

Крім цього як вбачається з наказу № 08 філії АТ «Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття» від 30.09.2014 року «про внесення змін до штатного розпису» 0,5 штатної одиниці водія автотранспортних засобів 3-го класу - скасовано. (а.с. 50)

Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов в частині поновлення на роботі задоволенню не підлягає.

Не підлягають до задоволення також вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з врахуванням вимог ст.235 КЗпП України.

Що стосується позову в частині стягнення з відповідачів понесених позивачем витрат за надання правової допомоги в сумі 200 гривень, то в цій частині також слід відмовити на підставі ст.. 88 ЦПК України.

Керуючись ст..ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, ст..ст. 40, 49-2, 235 КЗпП України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволені позову ОСОБА_2 до ПАТ «Атомпрофоздоровниця», Філія АТ «Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття», третя особа Директор Філії АТ «Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття» ОСОБА_5 про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ___________________ Крамар О.В