У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду від 30 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Рівненське відділення № 632 про захист прав споживачів, цивільних майнових прав, визнання зобовязання виконаним,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Рівненського районного суду від 30 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Рівненське відділення № 632 (надалі ПАТ «УкрСиббанк») про захист прав споживачів, цивільних майнових прав, визнання зобовязання виконаним відмовлено повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій він покликається на його незаконність та необгрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що суд першої інстанції приймаючи рішення по справі фактично вийшов за межі розгляду позовної заяви, оцінюючи та надаючи правову оцінку іншим правовідносинам, - відмінним від тих, що вказані в позові.

Вказав, на недоречне покликання судом першої інстанції на абз.1, 2 п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», оскільки у вказаних абзацах йдеться про ситуацію коли зобовязання боржника перед кредитором не виконані, а у даному випадку зобовязання ОСОБА_1 перед ПАТ «УкрСиббанк» було виконано, про що свідчить постанова державного виконавця про закриття виконавчого провадження від 23 березня 2015 року.

Зазначав, що судом першої інстанції достовірно встановлено виконання ОСОБА_1, згідно судового рішення, зобовязання перед банком, однак застосовано правові норми та висловлена позиція суду вказує на те, що судове рішення про стягнення заборгованості по кредитному договору ним не виконано.

Вказав також, що відмовляючи в задоволенні позову, суд відійшов від засад рівності та змагальності процесу, оскільки припинення зобовязання в даному випадку жодним чином не перешкоджало Банку звернутися до суду за стягненням штрафних санкцій. Крім того, Банком не заявлено вимоги про стягнення заборгованості, відтак, ним неправомірно та умисно створюються умови при яких ОСОБА_1 фактично виконавши свої зобовязання залишається у фінансовій залежності від Банку.

Просив рішення Рівненського районного суду від 30 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволити повністю.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просили суд апеляційну скаргу

________________________________________________________________________________________

Справа № 570/1527/15-ц Головуючий в суді 1 інст. ОСОБА_3

Провадження № 22-ц/787/2081/2015 Суддя-доповідач - ОСОБА_4

задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

ПАТ «УкрСиббанк» у встановленому законом порядку, завчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, однак до суду його представники не зявилися і причин неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що факт виконання боржником рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором не припинив його зобовязання за цим договором, оскільки за період коли була нарахована ця заборгованість та сплачена, відповідно до умов договору виникла нова заборгованість в виді нарахованих відсотків за користування кредитом, штрафних санкцій, пені, а тому зобовязання не є виконаними належним чином і підстав для розірвання цього договору в звязку з його виконанням, як стверджує позивач, немає.

Такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 січня 2008 року між сторонами було укладено договір про надання споживчого кредиту і банком позичальнику видано 25400 доларів США. Строк дії договору встановлено до 28 грудня 2017 року.

26 вересня 2014 року рішенням Рівненського міського суду за позовом ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за згаданим кредитним договором в розмірі 15100,77 доларів США, що еквівалентно 177138,98 грн.

23 березня 2015 року зазначене судове рішення боржником було виконане, про що свідчить постанова про закриття виконавчого провадження та квитанції про сплату ним 177138,98 грн..

Оскільки кредитний договір продовжував діяти в зазначений вище період з часу звернення до суду та до його виконання, то згідно до його умов проводились відповідні нарахування за користування кредитом.

Місцевий суд посилаючись на ст.526, 598,599 ЦК України та розяснення дані в п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»дійшов вірного висновку, що зобовязання за кредитним договором залишались не виконаними, то й відсутня підстава на яку посилався позивач для розірвання цього договору при небажанні банку розірвати його добровільно.(а.с.1). Тобто зі сторони позивача відбулась підміна поняття виконання рішення суду та зобовязань за кредитним договором.

Виходячи з принципу диспозитивності, місцевим судом вірно зазначено, що заявлення вимоги про розірвання кредитного договору одночасно зі стягненням заборгованості за ним чи про стягненням штрафних санкцій за кредитним договором, є правом кредитора, тобто особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а не іншої сторони.

Оскільки рішення місцевого суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених у ньому, то колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду від 30 липня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в прибуток держави недоплачений при поданні апеляційної скарги судовий збір сумі 923,77 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий:

Судді: