Справа № 751/3859/15-ц Провадження № 22-ц/795/1572/2015 Головуючий у I інстанції -Мороз К. В. Доповідач - Страшний М. М.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Страшного М.М.,

суддів - Литвиненко І.В., Шарапової О.Л.,

при секретарі - Нечасному О.Л.,

з участю - ОСОБА_1, ОСОБА_2, їх представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги Чернігівської районної державної лікарні ветеринарної медицини та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2015 року у справі за позовом Чернігівської районної державної лікарні ветеринарної медицини до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод, зобов'язання вчинити дії та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2015 року було відмовлено в задоволенні позову Чернігівської районної державної лікарні ветеринарної медицини та зустрічного позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2

Не погоджуючись із даним рішенням суду, сторони звернулись із апеляційними скаргами.

В апеляційній скарзі Чернігівська районна державна лікарня ветеринарної медицини просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. За твердженнями апелянта поверховий план будинку за 1997 рік не можна брати до уваги, оскільки в ньому вказано, що будинок складається із семи квартир, але згідно поквартирних карток існувала квартира № 8 і в ній були прописані люди. Апелянт наполягає на тому, що технічним планом за 2015 рік доведено, що відповідачі самовільно приєднали до своєї кімнати інші приміщення, в тому числі родини ОСОБА_4. Крім того, апелянт посилається на існування листа відповідачів профкому лікарні, в яких вони визнають факт переобладнань.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні їх позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Апелянти наполягають на тому, що у них наявне право користування приміщеннями, які вони зараз фактично займають, в зв'язку з тим, що вони потребують поліпшення житлових умов. Апелянти стверджують, що всі перепланування здійснювались не ними, а попередніми мешканцями квартир №5,6,7, а вони робили лише поточні ремонти.

В письмових запереченнях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять апеляційну скаргу Чернігівської районної державної лікарні ветеринарної медицини відхилити, а рішення суду в частині відмови в задоволенні її позову залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відмовляючи в задоволенні позову Чернігівської районної державної лікарні ветеринарної медицини, суд першої інстанції виходи з того, що нею не було надано доказів часу здійснення перепланувань спірних приміщень та що дії з перепланування були проведені саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Розглядаючи позовні вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та відмовляючи в їх задоволенні, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не доведено належними доказами наявність у них права на користування житловими приміщеннями, які фактично входять до квартири №7 згідно останньої інвентаризації.

Апеляційний суд повністю погоджується із такими висновками, оскільки судом першої інстанції обставини справи з'ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності

Звертаючись до суду з позовом, Чернігівська районна державна лікарня ветеринарної медицини, посилаючись на ст. 100, 189 ЖК України та 391 ЦК України як на підставу заявлених вимог, просила зобов'язати відповідачів звільнити самовільно зайняті приміщення та відновити первісний стан квартири № 7.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі Чернігівської районної державної лікарні ветеринарної медицини. З 1977 року відповідач ОСОБА_1 проживає та зареєстрована в квартирі № 7 зазначеного будинку (а.с.167).

Згідно інвентаризаційної справи № 18123 на домоволодіння АДРЕСА_1 встановлено, що перший поверховий план будинку складений 10.04.1997 року. Наступна інвентаризація будинку проводилась 20.06.2007 року та 06.10.2010 року. Новий технічний паспорт на будинок виготовлено 06.02.2015 року.

Матеріали інвентаризаційної справи, дослідженої апеляційним судом, не містять жодних доказів того, скільки квартир було в будинку на момент його передачі на баланс Чернігівської районної державної лікарні ветеринарної медицини і які приміщення входили до складу цих квартир.

Представником позивача-відповідача також не було надано ні суду першої, ні апеляційної інстанцій жодних доказів на підтвердження закріплення за певної квартирою приміщень, подальшу зміну нумерації та кількості квартир. Не було надано і доказів здійснення самочинних переобладнань родиною відповідачів-позивачів.

Враховуючи викладені обставини, а також матеріали справи, у їх сукупності, а також оцінюючи, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, апеляційний суд вважає законними та обгрунтованими висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог Чернігівської районної державної лікарні ветеринарної медицини.

Крім того, апеляційний суд враховує, що позовні вимоги Чернігівської районної державної лікарні ветеринарної медицини заявлені на підставі ст. 319, 391, 387 ЦК України, які регулюють захист права власності, проте позивачем не надано доказів перебування у нього саме на праві власності спірних приміщень, а саме квартир № 5,6,7. Перебування будинку на балансі, які зазначено в позові, не можу свідчити про виникнення у лікарні права власності на будинок.

Апеляційний суд повністю погоджується із висновком суду про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Свій позов про визнання права користування житловими приміщеннями позивачі обґрунтовували тим, що вони мають переважне право на першочергове надання їм жилих приміщень, що звільнились, є неізольованими та суміжними з приміщенням, яке вони займають. Проте зазначені посилання не були підтверджені жодними доказами, не було заявлено відповідних позовних вимог, як і не було підтверджено порушення Чернігівською районної лікарнею ветеринарної медицини їх права на першочергове отримання приміщень, що звільнились.

Таким чином, справа судом першої інстанції розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно, а тому апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Чернігівської районної державної лікарні ветеринарної медицини та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: