Номер провадження: 22-ц/785/5360/15
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Заїкін А.П.,Кварталова А.М.

При секретарі - Томашевська К.В.

Розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 травня 2015 року по справі за позовом Обслуговуючого кооперативу «МЖСТ ДОМ» до ОСОБА_5

-про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

ВСТАНОВИЛА:

26.02.2015 року позивач звернувся до суду з вищезазначеними позовними вимогами , котрі в ході судового розгляду уточнив та просив суд стягнути з відповідача заборгованість за комунальні послуги:

-за утримання будинку та споруд прибудинкової території з 01.11.2012 року по 27.03.2015 року в розмірі 3962 грн.66 коп.,

- заборгованість з опалення з 01.11.2012 року по 27.03.2015 року в розмірі 6 749 грн.47 коп.

- заборгованість за послуги гарячого водопостачання та водовідведення станом на 07.02.2012 року в розмірі -419 грн. 03 коп.

Одночасно просили суд стягнути в порядку ст.625 ЦК України інфляційні витрати за весь час прострочення заборгованості -8 грн.60 коп. та 3% річних-46 грн. та понесені судові витрати.

Свої вимоги обгрунтовують тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1, який знаходиться на його балансі та утриманні,однак експлуатаційні витрати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, опалення та водопостачання вона не сплачує в зв'язку з чим утворилась заборгованість з 01.11.2012 року по 27.03.2015 року в сумі 11 185 грн.76 коп.

Одночасно посилається на те, що відповідачка несвоєчасно сплачує комунальні платежі, а тому просив суд застосувати положення ст.625 ч.2 ЦК України та відшкодувати матеріальні витрати від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та проценти від прострочення платежу.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.05.2015 року позовні вимоги Обслуговуючого кооперативу «МЖСТ ДОМ» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5, на користь Обслуговуючого кооперативу «МЖСТ ДОМ», заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 11 185 грн. 76 коп., з якої: заборгованість за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території з 01.11.2012р. р. по 27.03.2015 р. у розмірі 3962 грн. 66 грн., заборгованість за послуги з опалення з 01.11.2012 р. по 27.03.2015 р., у розмірі 6749 грн. 47 коп., заборгованість за послуги з гарячого водопостачання та водовідведення станом на 07.02.2012 року у розмірі 419 гривень 03 коп. та інфляційні втрати за весь час невиплати заборгованості - 8 грн. 60 коп., З % річних за весь час невиплати заборгованості - 46 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Обслуговуючого кооперативу «МЖСТ ДОМ», судові витрати у розмірі 243, 60 гривень.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового, про відмову в задоволені позову посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на неправильність встановлених тарифів відсутність розрахунків та доказів щодо надання послуг.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла зміст рішення, вислухавши пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні проводитися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 10-типоверховий 118-ти квартирний житловий будинок за АДРЕСА_1 належав на праві власності Молодіжному житлово-будівельному товариству (далі МЖБТ) «Дом».

10 січня 2011 року між МЖБТ «Дом» та ОК «МЖСТ ДОМ» було укладено договір про спільну діяльність, у відповідності з яким сторони договору зобов'язалися шляхом об'єднання своїх зусиль спільно діяти для досягнення спільної господарської цілі з експлуатації будинків АДРЕСА_1, та надання житлово-комунальних послуг мешканцям цих будинків.

Згідно з протоколом загальних зборів учасників (засновників) № 1 від 24 січня 2011 року засновники прийняли рішення передати обслуговуючому кооперативу «МЖСТ ДОМ» на управління та обслуговування будинки МЖБТ «ДОМ» а саме: задля надання споживачам житлово-комунальних та інших послуг пов'язаних з експлуатацією вказаних будинків, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

За протоколом загальних зборів учасників (засновників) ОК «МЖСТ ДОМ» № 2 від 24 січня 2011 року засновниками було прийнято рішення прийняти на управління та обслуговування будинки МЖБТ «ДОМ», а саме: задля надання споживачам житлово-комунальних та інших послуг пов'язаних з експлуатацією вказаних будинків, розташованих за адресою: АДРЕСА_1. На виконання прийнятих засновниками рішень було складено акт прийманпя- передачі від 25 січня 2011 року.

Акт було підписано головами правління МЖБТ «Дом» та ОК «МЖСТ ДОМ». Вищевказані договір та рішення зборів засновників є чинними і у судовому порядку недійсними не визнані.

Виходячи з вищезазначеного,удова колегія погоджується з судженням районного суду, що ОК «МЖСТ ДОМ» на законних підставах надає житлово-комунальні послуги багатоквартирному будинку АДРЕСА_1, у зв'язку з чим для нього встановлювалися тарифи: рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 21.06.2012 р. за № 189 і від 27.11.2014р. за № 353 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, для ОК «МЖСТ ДОМ» , рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.04.2013 р. за № 160, і від 27.11.2014р. за № 351 «Про встановлення для населення тарифів на теплову енергію та послуги опалення й гарячого водопостачання, які надаються Обслуговуючим кооперативом «МЖСТ ДОМ» .

Факт надання житлово-комунальних послуг підтверджується також наявними у справі договорами, укладеними між ОК «МЖСТ ДОМ» і постачальниками комунальних послуг та іншими контрагентами, а також виписками із банківських рахунків по здійсненню оплати постачальникам послу.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що позивач не уповноважений надавати їй житлово-комунальні послуги, що позивачем не доведено факту їх надання, і що судом це не було встановлено колегія суддів визнає неспроможними.

У відповідності зі свідоцтвом про право власності від 30.06.2004 року відповідачка є власником зазначеною квартири , яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 30,5 кв.м.( а.с.27)

ОСОБА_5 є споживачем житлово-комунальних послуг, які на законних підставах надаються Обслуговуючим кооперативом «МЖСТ ДОМ», проте отримані житлово-комунальні послуги у повному обсязі не оплачує.

Доказів про неналежні якість виконання послуг відповідач не надала, а її доводи являються голослівними, а тому не приймаються судовою колегією до уваги.

За змістом ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності зі ст. ст. 20 ч.І п.1,ч.З п.5, 32 ч.1,ч.2 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-1У «Про житлово-комунальні послуги» , споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку..

За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на встановлене, колегія судців погоджується з висновками суду першої інстанції в частині заборгованості за опалення та прибудинкову територію так як відповідач житлово-комунальні послуги отримувала, є їх споживачем, протилежного належними і допустимими доказами не довела, а тому з неї слід стягнути заборгованість за комунальні послуги: за опалення та прибудинкову територію з 01.11.2012р. р. по 27.03.2015 р.

Перевіряючи розмір заборгованості судова колегія не може погодитись з визначеними позивачем сумою заборгованості, оскільки розрахунок проведений з площі 61, 7 кв.м., в той час як площа квартири відповідачки становить 56,7 кв.м.

За таких обставин, сума заборгованості за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території з 01.11.2012р. р. по 27.03.2015 р. становить 3484 грн.01 коп., заборгованість за послуги з опалення з 01.11.2012 р. 27.03.2015 р., -6 287 грн.75 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Ст. 212 ЦПК України передбачено обов'язок суду при оцінці доказів ґрунтуватися на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, які повинні бути оцінені ним на наженіть, допустимість, достовірність кожного з них окремо, а також їх достатність і взаємний зв'язок. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Судова колегія приходить до висновку, що нарахування суми за гарячу воду в сумі 419, 03 коп. не підлягає стягненню, так як вона недоведена належними та допустимими доказами.

Судом встановлено, що в квартирі відповідача встановлені лічильники холодної та гарячої води.

Між тим, позивачем не надано доказів яку кількість гарячої води спожито відповідачем, за яку кількість води нарахована заборгованість та за якими тарифами, а тому в цій частині позовні вимоги не є обґрунтованими та вона підлягає виключенню.

Доводи відповідача про те, що борг по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а також з опалення визначено невірно, що вона не повинна у повному обсязі оплачувати нарахований борг, оскільки тарифи по вказаним послугам рішеннями виконавчого комітету Одеської міської ради були встановлені обслуговуючому кооперативу «МЖСТ ДОМ» тільки з липня 2012р. (по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території) та з квітня 2013 року (по оплаті послуг з опалення) до уваги братися не можуть, виходячи з наступного.

Усі вищевказані послуги фактично позивачем отримувались, витрати на їх надання позивачем понесені, а тому вони повинні позивачу бути відшкодовані.

Посилання відповідача в судовому засіданні про те, що вони ліфтом не користуються через відсутність чіп-ключа, а тому їй не повинна нараховуватися оплата з урахуванням обслуговування ліфта, також на увагу не заслуговують, оскільки в період з серпня 2012 року до грудня 2014 року розрахунок оплати позивачем здійснено без використання ліфта. Та водночас за роз'ясненням Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України всі власники квартир у багатоквартирному будинку несуть відповідальність за справний стан і безпечну експлуатацію ліфта, і зобов'язані брати участь у витратах на його технічне обслуговування та експлуатацію незалежно від того, чи користуються ним чи ні. Доказів неможливості отримання чіп -ключа відповідачем також не надано.

За визначенням, наданим у ст. 1 Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинкахі спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (ст. 3).

Відповідно до частини першої статті 4 зазначеного Закону законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно з частиною другою статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб'єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов'язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.

З огляду на те, що в процесі прийняття спеціального закону - Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - зміни до ЦК України Верховною Радою України не розглядалися та не приймалися, стосовно спірних правовідносин норми спеціального закону не можуть конкурувати з нормами основного акту цивільного законодавства.

Разом із тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а . замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в пункті З частини першої статті 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

За таких обставин, судова колегія погоджується з судженням районного суду щодо стягнення суми інфляційних витрат та №5 річних за прострочення платежу, так як вони узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України по справі № 6-59 цс.13.

Зважаючи на те, розрахунок заборгованості за комунальні платежі розраховано невірно, судова колегія з підстав ст.309 ч.1 п.3 ЦПК України змінює рішення та зменшує суму заборгованості до 9 771 грн.

Керуючись ст.ст. 309, 316, 317; 319 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5

задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 травня 2015 року змінити в частині стягнення комунальних платежів та стягнути з ОСОБА_5, (РНОКПП НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_2), на користь Обслуговуючого кооперативу «МЖСТ ДОМ», (розрахунковий рахунок № 8 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805, ), заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 9 771 грн. з якої: заборгованість за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території з 01.11.2012р. р. по 27.03.2015 р. у розмірі 3484 грн.01 коп., заборгованість за послуги з опалення з 01.11.2012 р. 27.03.2015 р., у розмірі 6 287 грн.75 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді А.М.Кварталова

А.П.Заїкін