Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"15" липня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивачі звернулися до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстровані три особи - вони (позивачі) та відповідач. Починаючи з 24.10.1998 року відповідач по даний час фактично в квартирі не проживає і не з'являється. Крім того, з 2006 року відповідач перебуває у розшуку Васильківським МВ ГУ МВС України у Київській області за скоєння злочину. За весь час користування спірною квартирою в ній проживали лише вони (позивачі), відповідно, вони несуть всі витрати на сплату комунальних послуг, експлуатацію та підтримання квартири в належному стані. Реєстрація відповідача, яка не проживає за спірною адресою та не приймає участі в утриманні квартири, призводить до надмірно нарахованих комунальних послуг, які відповідач не отримує. У зв'язку з чим вони звернулися до суду з даним позовом.

В судове засідання позивачі не з'явилися, представник позивачів надав заяву про розгляд справи за їх відсутності та задоволення позовних вимог в повному обсязі, не заперечував щодо прийняття заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи сповіщався згідно норм чинного законодавства, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав.

В судове засідання представник третьої особи - Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, не з'явився, надіслав прохання щодо розгляду справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

В суді встановлено, що позивачі та відповідач є власниками квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки форми 3, виданої ЖРЕО № 401 від 15.04.2015 року, в спірній квартирі зареєстровані: сторони по справі.

Згідно актів від 03.09.2014 року та 08.04.2015 року, слідує, що відповідач за спірною адресою з 2006 року не проживає.

Поясненнями сусідів позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в спірній квартирі проживають постійно, ОСОБА_3 не проживає в квартирі з 1990 року, а з 2006 року її взагалі не бачили, речі відсутні.

З листа, який надійшов на запит суду з КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» ЖРЕО № 401, встановлено, що ОСОБА_3 до них із заявами щодо виписки та зняття нарахувань не зверталася. 03.09.2014 року до них надійшла заява ОСОБА_2 з приводу складання акту про фактичне не проживання ОСОБА_3 з метою зняття нарахувань за житлово-комунальні послуги на одну особу. На підставі акту про фактичне не проживання ОСОБА_3, бухгалтерією ЖРЕО № 401 нарахування комунальних послуг на ОСОБА_3 були зняті.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

По даній справі встановлено, що відповідач не проживає в спірній квартирі з 1998 року. Відсутні будь-які дані щодо не проживання відповідача в спірній квартирі з поважних причин чи щодо чинення перешкод в її проживанні. Будь-яких доказів на спростування доводів позивачів відповідач до суду не надала.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 319, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 60, 212-215, 218, 223, 224-228, 233, 294 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення, якщо апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення не було подано.

Суддя: