Справа № 359/2137/13-ц Головуючий у І інстанції Чирка С. С.
Провадження № 22-ц/780/2345/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 54 11.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

11 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: судді - Білоконь О.В.,

суддів: Антоненко В.І., Савченка С.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами приватного підприємства "Агроекспорт" та ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства "Агроекспорт", про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку, моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії ,-

встановила:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на таке.

29 листопада 2012 року він був звільнений із посади юрисконсульта ПП «Агрекспорт». В день звільнення з ним не було проведено розрахунку та не видано трудової книжки.

Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за 2010-2011 року з врахуванням відшкодування у розмірі 3% річних за прострочення виконання зобовязання в загальній сумі 18768,86 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку та вимушеного прогулу в сумі 24513,84 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та зобовязати відповідача винести наказ про новий день звільнення, яким вважається день видачі трудової книжки та внести про це запис до його трудової книжки, зобовязати відповідача видати йому оформлену належним чином трудову книжку в день звільнення з внесенням до неї записом про новий день звільнення.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПП «Агроекспорт» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в розмірі 436,77 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 29 647,68 грн.; моральну шкоду у розмірі 500 грн.

Зобовязано ПП «Агроекспорт» винести наказ про новий день звільнення ОСОБА_2, яким вважається день видачі трудової книжки та внести про це запис до його трудової книжки та видати ОСОБА_2 оформлену належним чином трудову книжку в день звільнення з внесенням до неї записом про новий день звільнення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПП «Агроекспорт» та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

ПП «Агроекспорт» просить суд ухвалити нове рішення про відмову в позові, з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги ПП «Агроекспорт» зазначив, що 24 червня 2011 року ОСОБА_2 міг отримати заробітну плату включно по 27 червня 2011 року. ОСОБА_3 того, суд не встановив чи надавав відповідач за первісним позовом трудову книжку при оформленні на роботу. Висновок суду про задоволення вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення моральної шкоди є необґрунтованим.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просив змінити рішення суду, стягнувши з ПП «Агроекспорт» на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 17777,28 грн., індексацію в сумі 4533,21 грн., а всього в загальній сумі 22310,49 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 43579,41 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Вказав, що підписи на відомостях про отримання заробітної плати йому не належать. Суд неправильно нарахував середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. ОСОБА_3 того, апелянт вказав, що визначений судом розмір компенсації за завдану моральну шкоду суперечить принципу розумності та справедливості.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення, що переглядається, відповідає вказаним вимогам закону.

Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що з 2 жовтня 2006 року по 29 листопада 2012 року ОСОБА_2 працював на посаді юрисконсульта в ПП «Агроекспорт», однак при звільненні йому не було виплачено заробітну плату за червень 2011 року та за грудень 2010 року у розмірі 436 грн. 77 коп., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи і вимогах закону.

Так, доводи ОСОБА_2 про те, що за вказані місяці він не отримував зарплати, оскільки перебував за межами України і не міг розписуватись у платіжних відомостях про отримання зарплати, об»єктивно підтверджуються копією його закордонного паспорту, з якого вбачається, що він в період часу з 10.01.2011-23.01.2011 року та з 20.06.2011-24.06.2011 року перебував за межами України ( т.1 а.с.113, а.с.123, т.2 а.с.13).

З огляду на вищезазначене, доводи апеляційної скарги ПП «Агроекспорт», про отримання зарплати ОСОБА_2 у вказаний період часу є безпідставними.

Також не ґрунтуються на матеріалах справи і доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він не отримував зарплати і за інші періоди 2010-2011 років, оскільки вони спростовуються платіжними відомостями з підписом від імені ОСОБА_2 про отримання зарплати за вказаний період (а.с.89-122, т.1). Доказів про те, що вказаний підпис йому не належить, позивач суду не надав.

Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Визначаючи середньоденний заробіток позивача у розмірі 55,52 грн. з метою визначення середнього заробітку за весь час затримки, суд першої інстанції вірно керувався п.8 «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 та визначив розмір середнього заробітку за період з 30.11.2012 року по 20.01.2015 рік за 534 дні у розмірі 29 647,68 грн. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про неправильність вказаного розрахунку спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що внаслідок невиплати відповідачем позивачеві частини заробітної плати, останньому була спричинена моральна шкода у розмірі 500 грн.

Доводи апеляційної скарги ПП «Агроекспорт» про необґрунтованість стягнення на користь позивача моральної шкоди, і доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про її недостатній розмір колегія суддів відхиляє, оскільки, на думку колегії, факт порушення трудових прав, який встановлений судом, є підставою для стягнення моральної шкоди, а її розмірі 500 грн. з урахуванням вимог розумності та справедливості є достатньою і справедливою компенсацією позивачу за завдану моральну шкоду у зв»язку з порушенням його трудових прав.

Також не підтверджені матеріалами справи доводи апеляційної скарги ПП «Агроекспорт» про відсутність трудової книжки ОСОБА_2 у ПП «Агроекспорт» до моменту його звільнення і передачу трудової книжки ОСОБА_2 після звільнення через Лук»янову Н.М., оскільки ці обставини заперечували позивач та свідок ОСОБА_4»янова ОСОБА_3 того, будь-яких письмових доказів про отримання ОСОБА_2 трудової книжки матеріали справи не містять.

Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог в частині зобовязання відповідача винести наказ про новий день звільнення позивача, яким вважається день видачі трудової книжки та внесення про це запис до його трудової книжки та зобовязання відповідача видати позивачу належним чином трудову книжку в день звільнення.

Таким чином, доводи апеляційних скарг про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційні скарги слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів , -

ухвалила:

Апеляційні скарги приватного підприємства "Агроекспорт" та ОСОБА_2відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді: