Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Бондаренко Н. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 05.03.1994 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітніх дітей, спільне життя не склалося, між ними виникають сварки, непорозуміння, вони втратили один до одного почуття любові, припинили шлюбні стосунки, сільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети, примирення між ними неможливе, а тому вона просить суд шлюб між ними розірвати.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги.

Відповідач позов визнав.

За п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Так, судом встановлено, що сторони по справі з 05.03.1994 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітніх дітей, що стверджується копією свідоцтв про шлюб, поясненнями сторін.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність.

Згідно ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, наміру зберігати сімю вони не мають.

Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, які не бажають поновлювати шлюбні стосунки.

Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище ОСОБА_2.

Судові витрати по справі позивач залишає за собою.

Керуючись ст.ст. 24,56, 110, 111, 112,113 СК України, ст.ст.10, 60, 79, 88, 174, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 05 березня 1994 року в Дроздівській сільській раді Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 04, - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_3