РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/849/15-ц

2/643/1623/15

28.05.2015 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - Скотаря А.Ю.,

при секретарі - Кречетовій М.А.,

за участю представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та виділ частки квартири, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що 01.06.2013 одружилась з відповідачем та ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилась донька ОСОБА_7. В період шлюбу, а саме 21.08.2014, ОСОБА_3, за згодою позивачки, придбав 5/12 часток квартири АДРЕСА_1.

На теперішній час шлюб між сторонами не розірваний, проте вони проживають окремо і спільне господарство не ведуть, але враховуючи той факт, що нерухомість придбана в шлюбі, позивачка, посилаючись на норми Сімейного кодексу України (далі СК України), просить визнати за нею право власності на 5/24 частин спірної квартири та виділити належну їй частку у вигляді кімнати, площею 10.4 кв.м., заливши в загальному користуванні кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, вбудовану шафу та комору.

До суду позивач надіслала заяву про слухання справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягла.

Відповідач проти позову заперечував, зазначивши, що позивач захищає права, які їй не належать та не є порушеними. Спірна частка квартири придбалась ним за власні кошти та вже після фактичного припинення шлюбних відносин з позивачем, що підтверджується судовим рішенням про стягнення з нього на користь позивача аліментів та розпискою про повернення коштів.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 показав, що в січні 2012 року позичив у ОСОБА_3 22000,00 доларів США, які повернув останньому 21.08.2014, тобто в день купівлі відповідачем 5/12 часток квартири АДРЕСА_1. Саме для придбання зазначеної частки спірної квартири відповідач і просив його повернути борг.

В суді свідок ОСОБА_5 показала, що є рідною сестрою ОСОБА_3 і необхідність у придбанні останнім частки спірної квартири виникла в наслідок спору з їх рідною сестрою ОСОБА_6, якій ця частка належала. На це були витрачені особисті кошти ОСОБА_3 Частка квартири придбалась в той час, коли шлюбні відносини сторін фактично були припинені, отже не для їх спільного проживання і позивач не має жодного відношення до цієї частки квартири.

Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: сторони з 01.06.2013 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с. 5, 10).

21.08.2014, тобто в період шлюбу між сторонами, ОСОБА_6 передала у власність ОСОБА_3, а останній прийняв 5/12 частин чотирьохкімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 (а.с. 3, 4).

Відповідач стверджує, що кошти, витрачені на придбання спірного майна, належали йому особисто, що підтверджується розпискою ОСОБА_3 від 21.08.2014 з якої виходить, що ОСОБА_4 саме в день укладення договору купівлі-продажу спірної квартири повернув відповідачу отримані від нього 12.01.2012 в борг кошти в сумі 22000,00 доларів США. Крім того, про придбання 5/12 часток квартири вже після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами свідчить зміст рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.11.2014 (далі Рішення) про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки на користь ОСОБА_2, в якому викладені обставини про те, що відповідач не проживає разом з позивачкою і жодної допомоги на утримання дитини не надає протягом останніх декількох місяців. Вказане, враховуючи день подання позову про стягнення аліментів (24.09.2014), на думку відповідача свідчить, що сторони, принаймні з липня 2014 року разом не проживають (а.с. 50-52).

Проте з таким твердженням суд погодитись не може через наступне: факт придбання квартири за кошти, що належали особисто відповідачу, останній намагається довести розпискою та показаннями свідка, які в даному випадку, за відсутності об'єктивних даних про наявність у ОСОБА_3 станом на 12 січня 2012 року 22000,00 доларів США, укладення договору позики з ОСОБА_4 та складання розписки саме 21.08.2014, не є достатніми доказами і сприймаються судом критично через дружність стосунків відповідача і свідка.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зі змісту судового Рішення, на яке посилається позивач, не вбачається що обставина окремого проживання сторін, а саме дата, з якої сторони фактично не проживають разом та їх шлюбні відносини фактично є припиненими, була предметом доказування і встановлена судом. Позивач, як вбачається з Рішення, зазначала в позові, що «протягом останніх декількох місяців відповідач жодної допомоги на утримання дитини не надає» (1-й абзац Рішення), проте з такою позицією відповідач не погоджувався (4-й абзац Рішення).

Крім того, договір купівлі-продажу від 21.08.2014 містить п. 13 згідно якого ОСОБА_2 саме як дружина набувача давала свою згоду на укладення правочину (а.с. 4).

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частина 1 ст. 69 СК України передбачає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як зазначено в ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З погляду на вищевикладені обставини та положення законодавства, що регулює сімейні правовідносини, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про визнання за нею права власності на 5/24 частин квартири АДРЕСА_1.

Разом з тим вимога про виділення позивачу частки спільного майна, а саме певної кімнати в даній квартирі та залишення в загальному користуванні окремих приміщень на думку суду не може бути задоволена, так як виділення частки майна в натурі потребує додаткових заходів з встановлення можливості такого виділу, тобто проведення відповідної експертизи, про що сторонами заявлено не було.

Судові витрати суд стягує з відповідача у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України та, враховуючи положення ч. 2 ст. 81 ЦПК України, визначає судовий збір в розмірі 1753,30 грн. виходячи з наступного: ринкова вартість чотирьохкімнатної квартири в м. Харкові складає не менш ніж 40000,00 доларів США, що, згідно курсу гривні до долара США на момент ухвалення рішення (за 1 долар США - 21,04 грн.) становить 841600,00 грн. 5/24 частин від вказаної суми становить 1753,30 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 317, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково та визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 5/24 частин квартири АДРЕСА_1, житловою площею 51,1 кв.м., загальною площею 83,0 кв.м.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, і.н. НОМЕР_1, зареєстрований в АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1753 (одна тисяча сімсот п'ятдесят три) гривні 30 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його проголошення, а особами, що приймали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом 10 днів з моменту отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.Ю. Скотар