справа №619/137/15-ц
провадження №2/619/809/15
РІШЕННЯ

іменем України

25 червня 2015 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю секретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі головного управління Держземагенства у Харківській області до ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 сільськогосподарської продукції «Лелека», третя особа реєстраційна служба Дергачівського районного управління юстиції в Харківській області, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, запису у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею та повернення земельної ділянки, -

встановив

Заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі головного управління Держземагенства у Харківській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 сільськогосподарської продукції «Лелека», третя особа реєстраційна служба Дергачівського районного управління юстиції в Харківській області, в якому просив визнати недійсним державний акт серії ЯК №245731 на право власності на земельну ділянку площею 2 га, яка розташована на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району (за межами населеного пункту), виданий ОСОБА_3 07.03.2012, визнати недійсним запис у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01913 щодо державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку, зобовязати TOB «ОСОБА_4 сільськогосподарської продукції «Лелека» звільнити, привести у придатний для використання стан та повернути Головному управлінню Держземагентства у Харківській області земельну ділянку площею 2 га, яка розташована на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області (за межами населеного пункту), для ведення особистого селянського господарства. В обґрунтування позову позивач зазначив, що розпорядженням голови Дергачівської районної державної адміністрації від 15.12.2011 №875 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 38 га (по 2 га кожному), за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області. На підставі зазначеного розпорядження ТОВ фірма «ВІСТ» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі у власність 19 вищевказаним громадянам. У подальшому, на підставі ч.8 ст.118 Земельного кодексу України Комісією з розгляду питань, повязаних з погодженням документації із землеустрою, 29.02.2012 надано висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земель у власність громадянам для вищевказаних потреб. Однак, згідно інформації заступника голови Дергачівської райдержадміністрації від 27.11.2014 №01-44/5178 та від 05.12.2014 №01-44/5311, питання щодо затвердження документації із землеустрою та відведення у власність вищевказаним 19 громадянам земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 38 га не розглядалося, та розпорядження голови Дергачівської райдержадміністрації з цих питань не приймалося. Проте, усупереч вимогам ч.9 ст.118 Земельного кодексу України 19 громадянам видані державні акти на право власності на земельні ділянки, у тому числі на імя ОСОБА_3, площею 2 га, серія ЯК №245731, для ведення особистого селянського господарства, який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01913. При цьому, до державного акта на право власності на земельну ділянку внесені відомості щодо його видання на підставі розпорядження голови Дергачівської райдержадміністрації від 01.03.2012 №124. Разом з цим, у подальшому, ОСОБА_3 відчужено належну йому земельну ділянку на підставі укладеного з ТОВ «ОСОБА_17 сільськогосподарської продукції «Лелека» договору купівлі-продажу земельної ділянки, нотаріально посвідченого 15.03.2012, про що у реєстр для вчинення нотаріальних дій внесено запис №730. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7, із змінами і доповненнями внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року №2, судам підсудні справи за заявами, зокрема, щодо визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки. Таким чином, вказаний державний акт підлягає визнанню недійсним у судовому порядку з наступних підстав. Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України визначено правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Статтею 118 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої, сьомої, девятої цієї статті (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної та надання її у власність. Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене, а також те, що розпорядження голови Дергачівської районної державної адміністрації, яке б установлювало право власності на земельну ділянку за відповідачем відсутнє видача державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом (частиною першою статті 116 ЗК України) підстави є неправомірною, а державний акт, виданий з порушеннями вимог статтей 116, 118 ЗК України, - недійсним. Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України у постанові Судової палати у цивільних справах від 24 квітня 2013 № 6-14цс13. Відповідно до ст.378 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду, у випадках, встановлених законом. Також, ст.387 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно п.3 ч.1 ст.388 якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. З огляду на те, що спірна земельна ділянка вибула без відповідної правової підстави з власності держави, тому вказана ділянка повинна бути повернута за вимогою власника. Відповідно до ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно зі ст.121 Конституції України однією з функцій органів прокуратури є представництво інтересів громадян та держави в судах у випадках, визначених законом. Підставою представництва є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних і державним інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності фізичних або юридичних осіб), що вчиняються між ними або з державою (ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру»). Законодавством передбачено, що у випадках, встановлених законом, прокурор може звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах (ст. 45 ЦПК України). Оскільки земля є об'єктом права власності Українського народу та основним національним багатством і перебуває під особливою охороною держави (ст. 13, 14 Конституції України ), підставою звернення прокурора до суду є порушення земельного законодавства, внаслідок яких неправомірно з власності держави вибула земельна ділянка сільськогосподарського призначення загальною площею 2 га Надання земель з порушенням вимог чинного законодавства суперечить інтересам держави, тому є підстави для предявлення прокурором позову. На час виникнення спірних правовідносин право надання земельних ділянок, розташованих за межами населеного пункту, у власність для сільськогосподарського використання належало районним державним адміністраціям (ст.21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст.ст. 17, 122 Земельного кодексу України). На цей час, згідно ч. 4 ст.122 Земельного кодексу України та Положення про Головне управління Держземагентства у Харківській області, затвердженого наказом Державного агентства земельних ресурсів України від №449 (із змінами, внесеними відповідним Наказом від 01.03.2013 №80), Головне управління передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області. У звязку з тим, що органом, уповноваженим державою здійснювати функції щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності на території Харківської області є Головне управління Держземагентства у Харківській області, прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі зазначеного органу. Відповідно до п.5 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20.12.2011 № 4176-VI протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. Згідно з вимогами статті 261 Цивільного Кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З огляду на те, що органам прокуратури про зазначені порушення вимог чинного законодавства стало відомо у листопаді 2014 року, тому строки позовної давності не пропущено.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. На адресу зареєстрованого місця проживання відповідача судом рекомендованим поштовим відправленням було направлено судову повістку про виклик, яка УДППЗ «Укрпошта» була повернута до суду за закінченням терміну зберігання.

Згідно п.99 «Правил надання послуг поштового зв'язку», затверджених Постановою КМ України від 5 березня 2009 р. №270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Пунктом 110 цих Правил передбачено, що у разі коли адресат не з'явився за одержанням реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу протягом трьох робочих днів після доставки першого повідомлення про надходження зазначеного поштового відправлення, поштового переказу, йому під розписку вручається повторне повідомлення (крім повторних повідомлень про надходження рекомендованих поштових відправлень). Повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресованих до запитання та на абонементну скриньку, вкладаються відповідно до картотеки «До запитання» та до абонементної скриньки адресата.

Відповідно до п.117 зазначених Правил, поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання.

Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «ОСОБА_22 продукції «Лелека» заперечував проти позову у повному обсязі зазначивши, що розпорядження Дергачівської РДА від 01.03.2012 року за №124, яке було підставою для видачі Державного акту відповідачу ОСОБА_3, видано правомірно, існує в наявності разом з документами, на підставі яких воно видано. Набуття права власності ОСОБА_23 на спірну земельну ділянку відбулося з додержанням приписів ст.ст. 116, 118, 122 ЗК України.

У судове засідання представник позивача головного управління Держземагенства у Харківській області не зявився, надавши заяву, з якої вбачається, що позов заступника прокурора Харківської області він не підтримує, оскільки ОСОБА_3 07.03.2012 року державний акт на право приватної власності на земельну ділянку був заповнений та виданий, як це було передбачено чинним на той час законодавством на підставі розпорядження Дергачівської РДА від 01.03.2012 року за №124. У наданій заяві просив справу розглядати у його відсутність.

Відповідно до ч.4 ст.46 ЦПК України відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті.

У судовому засіданні прокурор прокуратури Дергачівського району Харківської області ОСОБА_24 позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

У судове засідання представник третьої особи реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції в Харківській області не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. До суду було подано письмові пояснення начальника, в яких зазначено наступне: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно відповідно до абзацу першого ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав па нерухоме майно та їх обтяжень», це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації, відповідно до ч.4 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав, відповідно до абзацу другого ч. 2 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав па нерухоме майно та їх обтяжень. Державна реєстрація прав, відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» проводиться, зокрема, па підставі рішень судів, що набрали законної сили та інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Отже, для державної реєстрації речових прав на нерухоме майно заявник самостійно формує, передбачений Порядком державної реєстрації прав па нерухоме майно та їх обтяжень пакет документів, складає та подає до органу державної реєстрації за місцем розташування такого манна заяву, встановленої форми. За результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, відповідно до п.20 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 35 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення в справі може вплину ти на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін. Зауважено, що обсяг права та обов'язків органу державної реєстрації, або його повноваження, визначаються Положенням про такий орган, та чинним законодавством України з питань державної реєстрації, а так само розглянути заяву в процедурі державної реєстрації та прийняти відповідне рішення є функціональним обов'язком державного реєстратора прав на нерухоме майно, від так ухвалення Дергачівським районним судом Харківської області рішення у зазначеній цивільній справі не може вплинути на права та обов'язки реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області.

Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації №875 від 15.12.2011 року ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Малоданилівської селищної ради за межами населеного пункту з подальшою передачею у власність.

Розпорядженням Дергачівської районної державної адміністрації за №124 від 01.03.2012 року ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі у власність для ведення особистого селянського господарства на території Малоданилівської селищної ради за межами населеного пункту та передано у власність, в тому числі і ОСОБА_3, земельну ділянку.

На підставі зазначеного вище розпорядження ОСОБА_3 07.03.2012 року видано державний акт на право власності серії ЯК №245731 на земельну ділянку площею 2,0000 га на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області.

Сторонами не оспорюється, що ОСОБА_3 відчужено належну йому земельну ділянку на підставі укладеного з ТОВ «ОСОБА_22 сільськогосподарської продукції «Лелека» договору купівлі-продажу земельної ділянки, нотаріально посвідченого 15.03.2012 року за реєстром номером 730.

Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних мотивів.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом.

Правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності визначено ч.1 ст.116 ЗК України. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Право власності на земельну ділянку посвідчується держаним актом (ч.1 ст.126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин).

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодеком, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних и юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як на підставу позовних вимог заступник прокурора Харківської області посилається на ст.ст. 116, 118, 126 ЗК України стверджуючи, що розпорядження голови Дергачівської районної державної адміністрації, яке б установлювало право власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_3 відсутнє, тому видача державного акту на право власності на земельну ділянку без визначеної законом, а саме ч.1 ст.116 ЗК України, підстави є неправомірною.

Зазначене твердження прокурора спростовується наступними доказами.

Заступник голови Дергачівської райдержадміністрації Харківської області ОСОБА_25 у листі №01-72/1781 від 15 квітня 2015 року повідомила адвокат ОСОБА_26, що у ході проведення упорядкування документів з метою подальшої передачі їх до Архівного відділу Дергачівської райдержадміністрації у приміщенні, відведеному для зберігання архівних документів, начальником загального відділу апарату районної державної адміністрації ОСОБА_27 було виявлено розпорядження голови районної державної адміністрації від 01.03.2012 року №124 «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства на території Малоданилівської селищної ради за межами населеного пункту» та документи, на підставі яких дане розпорядження видано, у неналежному стані в результаті підтоплення приміщення, відведеного для зберігання архівних документів райдержадміністрації.

Також голова Дергачівської райдержадміністрації Харківської області ОСОБА_28 у листі №01-49/2496 від 29.05.2015 року повідомив прокурора Дергачівського району Харківської області, що у березні місяці поточного року розпочато роботу з упорядкування документів за 2006-2009 роки, серед яких було виявлено розпорядження голови районної державної адміністрації, яке датується 01.03.2012 №124 «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства на території Малоданилівської селищної ради за межами населеного пункту» та документи на підставі яких воно видано. Розпорядження знаходилось у неналежному стані в результаті підтоплення приміщення, відведеного для зберігання архівних документів районної державної адміністрації.

Згідно нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_29, він підтвердив, що підтверджую, що під час перебування його на посаді голови Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, зокрема, видавалось розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації від 01.03.2012 року №124, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі у власність 19 громадянам для ведення особистого селянського господарства, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_30, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 JI.M., ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_31, ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_32, ОСОБА_16, ОСОБА_33, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21

Таким чином, надані суду докази підтверджують, що ОСОБА_3 набув право власності на спірну земельну ділянку на законних підставах, а саме на підставі чинного на момент розгляду справи розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації №124 від 01.03.2012 року.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Так як, державний акт серії ЯК №245731 на право власності на земельну ділянку площею 2 га, яка розташована на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району (за межами населеного пункту), виданий ОСОБА_3 на підставі чинного розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації №124 від 01.03.2012 року, то у суду відсутні правові підстави для визнання зазначеного державного акту недійсним.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним запису у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України від 11 лютого 2010 року №1878-VІ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1878-VІ).

Так, згідно ч. 1 ст.3 Закону №1878-VІ, державна реєстрація прав є обов'язковою.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме - зокрема, право власності на нерухоме майно; право володіння; право користування (сервітуту); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном (п.1, п.2 ч.1 ст.4 Закону 1878-VІ).

Державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, відмову в такій реєстрації. її зупинення, про державну реєстрацію обтяжень, про скасування запису, погашення запису та внесення змін до записів у Державному реєстрі прав (п.2 ч.2 ст.9 Закону 1878-VІ).

Державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили (п.5 ч.1 ст.19 Закону 1878-VІ).

Аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що підстав для визнання недійсним запису про реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_3 у суду немає. Такі записи підлягають скасуванню на підставі рішення суду відповідним органом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, оскільки реєстрація права є похідною від самого права.

Щодо позовних вимог про повернення земельної ділянки.

Згідно ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Спірна земельна ділянка вибула з володіння держави з її волі, оскільки компетентним органом у встановленому законом порядку прийнято рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3

Верховний Суд України у постанові №6-34 цс11 від 26 вересня 2011 року зазначив, що у разі встановлення незаконності вибуття земельних ділянок із державної власності та визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними у звязку з тим, що згідно зі статтями 60, 61 ЗК України не могли надаватися для зазначеного в державних актах цільового призначення, позов про їх витребування з чужого незаконного володіння підлягає задоволенню відповідно до положень статей 387, 388 ЦК України.

Також Верховний Суд України у постанові №6-67цс15 від 13 травня 2015 року зазначив, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Відповідно до ч.1 ст.3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, позов про витребування з чужого незаконного володіння підлягає задоволенню відповідно до положень статей 387, 388 ЦК України у разі встановлення незаконності вибуття земельних ділянок із державної власності та визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними у зв'язку з тим, що спірні земельні ділянки первинним власникам у встановленому законом порядку не надавалися.

Так як, суд відмовляє у задоволення позову в частині визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, запису у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, то відсутні правові підстави для витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 22 квітня 2015 року за клопотання прокурора було забезпечено позов шляхом заборони відчуження земельної ділянки, площею 2 га (кадастровий номер :30:002:0010), розташованої на території Малоданилівської селищної радиДергачівського району Харківської області за межами населеного пункту.

Згідно ч.6 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Так як суд відмовляє у задоволенні позову, то відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 58-61, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ухвалив

У задоволенні позову заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі головного управління Держземагенства у Харківській області відмовити повністю.

Заходи забезпечення позову у виді заборони відчуження земельної ділянки, площею 2 га (кадастровий номер :30:002:0010), розташованої на території Малоданилівської селищної радиДергачівського району Харківської області за межами населеного пункту, які були вжиті згідно ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 22 квітня 2015 року, - скасувати.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Є.А. Болибок