Справа № 369/7429/14 Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/4003/15 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 46 27.08.2015
УХВАЛА

Іменем України

27 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Волохова Л.А.,

суддів: Олійника В.І., Мельника Я.С.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Білогородська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 травня 2015 року,

встановила:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі отриманого в 1998 році державного акту на право власності на земельну ділянку вона є власником земельної ділянки площею 0,0950га по АДРЕСА_1 в с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області. Відповідачі по справі є власником сусідніх земельних ділянок. У вересні 2013 року їй стало відомо, що відповідачі зайняли частину її земельної ділянки шляхом встановлення паркану. При винесені меж в натуру було встановлена невідповідність конфігурації її земельної ділянкив плані меж земельної ділянки в державному акті на праві власності на земельну ділянку. В добровільному порядку відповідачі усувати порушення не бажають, тому вважає своє право порушеним.

Просила суд зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відновити стан її земельної ділянки шляхом знесення на її земельній ділянці самовільно встановлених парканів.

При розгляді справи позивач уточнив позовні вимоги відповідно до проведеної експертизи. Остаточно просила суд зобов'язати ОСОБА_3 відновити стан земельної ділянки ОСОБА_2 (кадастровий номер НОМЕР_1) шляхом знесення на земельній ділянці ОСОБА_2 самовільно встановленого паркану, для цього перенести поворотну точку 5 фактичної межі з координатами: х = 5577369.047, у=3352181.104 в поворотну точку 9 межі, згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_3 від 31 жовтня 1998 року, з координатами: х = 5577369.71, у= 3352179.48; перенести поворотну точку 6 фактичної межі з координатами х = 5577365.742, у=3352181.007 в поворотну точку 8 межі, згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_3 від 31 жовтня 1998 року, з координатами х = 5577364.61, у= 3352179.17; перенести поворотну точку 4 фактичної межі з координатами: х =5577357.313, у=3352180.359 в поворотну точку 7 межі, згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_3 від 31 жовтня 1998 року, з координатами: х = 5577357.91, у= 3352178.77; поворотну точку 3 фактичної межі анулювати; перенести поворотну точку 2 фактичної межі з координатами х = 5577346.774, у=3352179.850 в поворотну точку 6 межі, згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_3 від 31 жовтня 1998 року, з координатами х = 5577347.76,у= 3352178.16; зобов'язати ОСОБА_4 відновити стан земельної ділянки ОСОБА_2 (з кадастровим номером НОМЕР_1) шляхом знесення на земельній ділянці ОСОБА_2 самовільно встановленого паркану, для цього перенести поворотну точку 14 фактичної межі з координатами х = 5577381.164, у=3352163.376 в поворотну точку 3 межі, згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за№ НОМЕР_3 від 31 жовтня 1998 року, з координатами х = 5577381.69, у= 3352161.75, поворотну точку 13 фактичної межі анулювати; зобов'язати ОСОБА_5 відновити стан земельної ділянки ОСОБА_2 (кадастровий номер НОМЕР_1) шляхом знесення на земельній ділянці ОСОБА_2 самовільно встановленого паркану, дляцього перенести поворотну точку 12 фактичної межі з координатами х = 5577380.486, у=3352140.909 в поворотну точку 2 межі, згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_3 від 31 жовтня 1998 року, з координатами х = 5577381.45, у= 3352139.19; перенести поворотну точку 11 фактичної межі з координатами х = 5577369.918, у=3352140.570 в поворотну точку 1 межі, згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_3 від 31 жовтня 1998 року, з координатами х = 5577370.14, у= 3352138.87; поворотну точку 10 фактичної межі анулювати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 травня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, відновити стан земельної ділянки ОСОБА_2 (кадастровий номер НОМЕР_1) шляхом знесення на земельній ділянці ОСОБА_2 самовільно встановленого паркану, для цього перенести поворотну точку 5 фактичної межі з координатами: х = 5577369.047, у=3352181.104 в поворотну точку 9 межі, згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_3 від 31 жовтня 1998 року, з координатами: х = 5577369.71, у= 3352179.48; перенести поворотну точку 6 фактичної межі з координатами х = 5577365.742, у=3352181.007 в поворотну точку 8 межі, згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_3 від 31 жовтня 1998 року, з координатами х = 5577364.61, у= 3352179.17; перенести поворотну точку 4 фактичної межі з координатами: х =5577357.313, у=3352180.359 в поворотну точку 7 межі, згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_3 від 31 жовтня 1998 року, з координатами: х = 5577357.91, у= 3352178.77; поворотну точку 3 фактичної межі анулювати; перенести поворотну точку 2 фактичної межі з координатами х = 5577346.774, у=3352179.850 в поворотну точку 6 межі, згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_3 від 31 жовтня 1998 року, з координатами х = 5577347.76, у= 3352178.16.

Зобов'язано ОСОБА_4, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, відновити стан земельної ділянки ОСОБА_2 (з кадастровим номером НОМЕР_1) шляхом знесення на земельній ділянці ОСОБА_2 самовільно встановленого паркану, для цього перенести поворотну точку 14 фактичної межі з координатами х = 5577381.164, у=3352163.376 в поворотну точку 3 межі, згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за№ НОМЕР_3 від 31 жовтня 1998 року, з координатами х = 5577381.69, у= 3352161.75, поворотну точку 13 фактичної межі анулювати.

Зобов'язано ОСОБА_5, який проживає за адресою: АДРЕСА_3, відновити стан земельної ділянки ОСОБА_2 (кадастровий номер НОМЕР_1) шляхом знесення на земельній ділянці ОСОБА_2 самовільно встановленого паркану, для цього перенести поворотну точку 12 фактичної межі з координатами х = 5577380.486, у=3352140.909 в поворотну точку 2 межі, згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_3 від 31 жовтня 1998 року, з координатами х = 5577381.45, у= 3352139.19; перенести поворотну точку 11 фактичної межі з координатами х = 5577369.918, у=3352140.570 в поворотну точку 1 межі, згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_3 від 31 жовтня 1998 року, з координатами х = 5577370.14, у= 3352138.87; поворотну точку 10 фактичної межі анулювати.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Вважає, що рішення суду постановлено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4 від 31 жовтня 1998 року ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,0950га , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до державного акту серія НОМЕР_5 на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0,214 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, виданого 15 вересня 2005 року.

Між ТОВ «Київський регіональний інститут земельної реформи» та ОСОБА_2 укладено договір про виконання топографо-геодезичних робіт на земельній ділянці.

За замовленням ОСОБА_2 ТОВ «Азимут Груп» виготовив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення межі земельної ділянки. При проведенні землевпорядних робіт щодо винесення в натурі меж земельних ділянок та встановлення межових знаків згідно державного акту ОСОБА_2 спеціалістами встановлено, що фактично конфігурація земельної ділянки не відповідає конфігурації земельної ділянки, зазначеній в державному акті.

Дана обставина підтверджується також і висновок експерта №1-26/12 Українського центру судових експертиз від 26 грудня 2014 року та №1-08/04 від 08 квітня 2015 року.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Перелік способів захисту порушених прав визначає ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити порушені права чи інтереси і в інший спосіб, який встановлений договором або законом.

Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Також відповідно до ст. 21 ЦК Українисуд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органомдержавної влади, органом влади Автономної Республіки Кримабоорганом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 3 статті 152 Земельного Кодексу України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та шляхом застосування інших, передбачених законом способів.

Статтею 155 ЗК України проголошено, що у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права щодо володіння, користування чи розпорядження належною особі земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Враховуючи вищевикладені положення закону, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що оскаржувані накази суперечать закону та порушують права позивача.

Частиною другою статті 158 Земельного кодексу України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно до ст. 81ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. За ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право, в тому числі і на відшкодування збитків у випадках передбачених законом. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та користувачів, дотримуватись правил добросусідства.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, відшкодування заподіяних збитків.

На підтвердження своїх позовних вимог, ОСОБА_2 подала суду технічну документацію ТОВ «Науково-виробнича фірма «Азимут Груп», висновок експерта №1-26/12 Українського центру судових експертиз від 26 грудня 2014 року та №1-08/04 від 08 квітня 2015 року. З якого вбачається, що паркани відповідачів вустанвлені частково на земельній ділянці позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції повністю, оскільки вони відповідають обставинам справи та рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України, частина перша якої передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Доводи апеляційної скарги, не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглянувши спір, повно та всебічно дослідив й оцінив обставини справи, надані сторонами докази, застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга апелянтів підлягає відхиленню, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 травня 2015 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його оголошення.

Головуючий Волохов Л.А.

Судді Олійник В.І.

Мельник Я.С.