РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1278/15-ц

пр. № 2/759/2230/15

19 серпня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Лопатюк Н.Г.,

при секретарі Фещук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Концерну «Військторгсервіс» до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого жилого приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Концерн «Військторгсервіс» в особі представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення останнього з гуртожитку без надання іншого жилого пиміщення, позбавлення відповідача права реєстрації в гуртожитку та стягнення судового збору.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що ОСОБА_1 з 01 грудня 1999 року по 12 червня 2000 року перебував у трудових відносинах з Концерном «Військторгсервіс».

У зв'язку з трудовими відносинами, ОСОБА_1 було надано кімнату для тимчасового проживання в гуртожитку, розташованому по пров. Бородянському, 3 в м. Києві, однак адміністрацією підприємства та відповідного профспілкового комітету рішення про надання жилої площі у даному гуртожитку про поселення ОСОБА_1 не приймалось, ордер на вселення не видавався, договір на оренду (користування) жилим приміщенням між Концерном «Військторгсервіс» та відповідачем не укладався, кошти за користування житлом до Концерну останній не сплачує.

Відповідно до Наказу генерального директора Концерну «Військторгсервіс» №47-а від 04.05.2012 року, ОСОБА_1, заступника начальника юридичної служби Концерну «Військторгсервіс» звільнено із займаної посади за прогули без поважних причин, згідно п.4 ст.40 КЗпП України.

04 травня 2012 року, в день звільнення ОСОБА_1 з Концерну, Святошинський районний відділ ДМС України в м. Києві зареєстрував останнього за місцем розташування гуртожитку, зазначивши в картці місце роботи - Концерн «Військторгсервіс», заступник начальника юридичної служби.

Також, на адресу Концерну систематично надходять скарги від мешканців гуртожитку щодо порушення ОСОБА_1 правил співжиття в гуртожитку.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не перебуває в трудових відносинах з Концерном, звільнений із займаної посади за порушення трудової дисципліни, мешкає у гуртожитку без законних прав, систематично порушує правила співжиття в гуртожитку, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом, який просить задовольнити в повному обсязі.

В ході судового розгляду, представник позивача неодноразово уточнювала позовні вимоги і в останній редакції уточненої позовної заяви остання просила, у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади за порушення трудової дисципліни, керуючись ст.132 ЖК України, виселити відповідача з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення та стягнути судовий збір.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, з'ясувавши фактичні обставини даної справи та дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В ході судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з 07 жовтня 1999 року по 04 травня 2012 року перебував у трудових відносинах з Центральним управлінням військової торгівлі Збройних Сил України, після переформування - з Головним управлінням торгівлі Тилу Міністерства оборони України, а в подальшому - з Концерном «Військторгсервіс» (а.с.12-23 - копія трудової книжки).

Наказом Генерального директора Концерну «Військторгсервіс» №47а від 04 травня 2012 року, ОСОБА_2, заступника начальника юридичної служби Концерну «Військторгсервіс», 04 травня 2012 року звільнено із займаної посади за прогули без поважних причин, згідно п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.24-25 - копія Наказу).

У зв'язку з трудовими відносинами, ОСОБА_1 було надано кімнату для тимчасового проживання в гуртожитку, розташованому по пров. Бородянському, 3 в м. Києві, однак, як встановлено в ході розгляду справи, адміністрацією підприємства та відповідного профспілкового комітету ордер на вселення відповідача не видавався.

З довідки за Формою А вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за місцем проживання у вказаному гуртожитку 04.05.2012 року (а.с.59 - копія довідки за Формою А).

Як вбачається з Свідоцтва про право власності від 20 грудня 2004 року, майновий комплекс, площею 4544,30 кв.м., який розташований в м. Києві по пров. Бородянському, 3, дійсно належить Державі Україна та враховується на балансі ДП «Київський військовий торг №1» на праві державної власності (а.с.26 - копія Свідоцтва).

З листа Фонду державного майна України від 19.12.2014 року №10-15-17711, а також з Витягу з Єдиного реєстру об'єктів державної власності про окреме нерухоме державне майно (за місцезнаходженням: м. Київ, пров. Бородянський, 3) вбачається, що вищевказаний гуртожиток перебуває на балансі Концерну «Військторгсервіс» (а.с.39 - копія листа; а.с.40-41 - копія Витягу).

Отже, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з наступного.

Згідно ч.1,2 ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають в будинках, що загрожують обвалом.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Згідно ст.125 ЖК України, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено:

- інвалідів війни та інших інвалідів з числа військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті СРСР чи при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, зв'язаного з перебуванням на фронті; учасників Великої Вітчизняної війни, які перебували у складі діючої армії; сім'ї військовослужбовців і партизанів, які загинули або пропали безвісти при захисті СРСР чи при виконанні інших обов'язків військової служби; сім'ї військовослужбовців; інвалідів з числа осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ СРСР, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов'язків;

- осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років;

- осіб, що звільнені з посади, у зв'язку з якою їм було надано жиле приміщення, але не припинили трудових відносин з підприємством, установою, організацією, які надали це приміщення;

- осіб, звільнених у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників;

- пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів; членів сім'ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення; інвалідів праці I і II груп, інвалідів I і II груп з числа військовослужбовців і прирівняних до них осіб та осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України;

- одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

Виходячи зі змісту ст.132 ЖК України, сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Надаване громадянам у зв'язку з виселенням з гуртожитку інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу. Осіб, які проживають у гуртожитках, виселяються також у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення. Особи, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, виселяються із спеціальних гуртожитків після поліпшення їх житлових умов у порядку, передбаченому законодавством, або після звільнення їх жилої площі, тимчасово заселеної іншими особами, чи після проходження відповідного курсу лікування. Особам, які пройшли курс лікування і не мають іншої жилої площі, житло надається в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, в ході судового розгляду справи представник позивача неодноразово змінювала підстави позову, не змогла підтвердити статус гуртожитку, крім того, остання не змогла надати пояснення (відомості) стосовно інших осіб, яких вселяли у гуртожиток, а саме щодо того, чи надавались останнім ордери при їх вселенні.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог повністю, пояснив, що він більше десяти років працював спочатку у Центральному управлінні військової торгівлі Збройних Сил України, після переформування - в Головному управлінні торгівлі Тилу Міністерства оборони України,а в подальшому - в Концерні «Військторгсервіс», що відображено в трудовій книжці, копія якої міститься в матеріалах даної справи.

Крім того, останній суду пояснив, що у зв'язку з вищенаведеним, він більше десяти років проживав у спірному приміщенні у відповідності до Наказу, однак ордеру на вселення не було, що не змогла ні підтвердити, ні спростувати представник позивача в судовому засіданні.

Таким чином, проаналізувавши норми діючого законодавства України, з'ясувавши фактичні обставини даної справи, вивчивши надані сторонами докази у їх сукупності та з урахування їх пояснень та заперечень, суд дійшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог та виселення відповідача з гуртожитку на підставі ст.132 ЖК України, без надання іншого жилого приміщення, у зв'язку з тим, що він був звільнений із займаної посади за порушення трудової дисципліни.

На підставі наведеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст.ст. 109, 125, 132 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 208-209, 212-215, 292-294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Концерну «Військторгсервіс» до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого жилого приміщення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Лопатюк Н.Г.