ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
30 березня 2015 року Новотроїцький районний суд
в складі : головуючого -Марківського О.В.
при секретарі -Сушко Н.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новотроїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним, -
27.01.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним, вказуючи на те, що 02.05.2013 року між нею та батьком відповідача - ОСОБА_3, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, спорудами та огорожею, розташований по АДРЕСА_1, відповідно якого вона сплатила за цей будинок 10 000 грн. Договір домовились посвідчити нотаріально в строк до 20.07.2013 року, однак свого зобов'язання батько відповідача не виконав, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Фактично відбулось повне виконання договору, вони домовились щодо всіх істотних умов договору, однак зважаючи на те, що договір не оформлений нотаріально позивач не може оформити право власності на даний будинок.
Позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, спорудами та огорожею, що розташований по АДРЕСА_1, укладений 02.05.2013 року між нею та батьком відповідача ОСОБА_3.
Представник позивача ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі, наполягає на задоволенні позовних вимог, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання повторно не з'являється, про причини неявки суд не повідомляє, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі.
Дослідивши надані докази по справі суд прийшов до наступного.
Відповідно до копії свідоцтва про право приватної власності на будинок від 24.12.1962 року виданого Сиваською селищною радою, житловий будинок що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3.
Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 29.08.2013 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.
Як вбачається з копії свідоцтва про народження від 09.06.1982 року батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 та він є єдиним спадкоємцем майна після його смерті.
Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Як встановлено судом, між позивачем та батьком відповідача був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку від 02.05.2013 року, відповідно до якого ОСОБА_3 продав житловий будинок з надвірними будівлями, спорудами та огорожею, що розташований по АДРЕСА_1, Новотроїцького району, Херсонської області ОСОБА_1 за 10 000 грн., які отримав повністю під час підписання договору, що підтверджується розпискою написаною ним власноручно.
Відповідно договору сторони домовились нотаріально його посвідчити в строк до 20.07.2013 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом
Згідно ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
З роз'яснень Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в п. 13 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.
Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
За таких умов, договір купівлі-продажу житлового будинку потребує обов'язкового нотаріального посвідчення та з 01.01.2013 року не потребує обов'язкової державної реєстрації відповідно до приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, внаслідок недотримання сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна вимог лише щодо його нотаріального посвідчення, такий договір може вважатися укладеним в силу норм ч. 3 ст. 640 ЦК України.
В свою чергу правила ч. 2 ст. 220 ЦК України вказують, що передбачена можливість визнання договору дійсним у разі, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, не поширюються на правочини, які згідно закону для їх дійсності потребують обов'язкового нотаріального посвідчення та державної реєстрації, так як момент його укладення пов'язується законодавцем саме з державною реєстрацією.
Відповідно до п. 13 Постанови ПВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 при розгляді таких справ суди повинні з'ясувати чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухиляється від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.
Із матеріалів справи судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, спорудами та огорожею, розташований по АДРЕСА_1, укладеного 02.06.2014 року.
Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була прведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.
За таких умов, враховуючи, що починаючи з 01.01.2013 року правочини щодо нерухомого майна не потребують обов'язкової державної реєстрації відповідно до приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тому наявні підстави для застосування ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вказаний правочин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є таким, що породжує для сторін права та обов'язки, наявні підстави для визнання договору від 02.05.2013 року дійсним в порядку ст.. 220 ЦК України та визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, спорудами та огорожею, розташований по АДРЕСА_1, тому суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 203, 220, 319, 657 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постанови ПВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 та ст. ст. 10, 15, 16, 57, 60, 61, 130, 209, 213- 218, 223 ЦПК України,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним - задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, спорудами та огорожею, розташований по АДРЕСА_1, укладений 02.05.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, на апеляційне оскарження рішення відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення зави про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Херсонської області через Новотроїцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя О.В. Марківський