Справа № 573/1004/15-ц
Номер провадження 2/573/295/15
РІШЕННЯ

іменем України

05 червня 2015 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М. С.

при секретарі: Терещенко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області, треті особи: Білопільська районна державна нотаріальна контора Сумської області, відділ Держземагенства у Білопільському районі Сумської області про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

08 травня 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що її батьком є ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Його батьками, тобто дідом та бабою, були ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4. Після смерті діда ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка розміром 4,14 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно - пайового товариства закритого типу «Кальченківське». Право на земельну частку (пай) належало померлому на підставі сертифікату серії НОМЕР_1, виданого на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 05 квітня 1996 року № 106. За життя ОСОБА_3 заповіт не складав. Крім того, після смерті баби ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 3,8360 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2. На момент смерті діда ОСОБА_3 живою була його жінка, тобто баба ОСОБА_4, яка фактично прийняла спадкове майно шляхом проживання з спадкодавцем на час його смерті, остання вступила в управління спадковим майном, але юридично не оформила спадщину. На час смерті баби ОСОБА_4 живим був її син, тобто батько позивачки ОСОБА_2, який на час смерті постійно проживав з спадкодавцем та після її смерті прийняв спадщину, розпоряджався речами померлої, предметами домашнього вжитку та фактично прийняв спадщину, але також юридично не оформив спадкове майно. Внаслідок смерті останніх відкрилась спадщина на вищевказані земельні ділянки. Однак отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном вона не може у зв'язку з тим, що оригінал Державного акту та сертифікату на право приватної власності на земельні ділянки було втрачено, а тому нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальних дій. Посилаючись на вказані вище обставини, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай) розміром 4,14 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно - пайового товариства закритого типу «Кальченківське», яка належала померлому ОСОБА_3 на підставі сертифікату серії НОМЕР_1, а також просила визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області, площею 3,836 га, яка належала померлій ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, у порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з»явилася, її представник за дорученням ОСОБА_5 надав до суду письмову заяву про те, що підтримує заявлений позов, просить розглянути справу у їх відсутність (а. с. 47 ).

Представник відповідача - Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова листом повідомив, що з позовом згодний, просив розглянути справу без участі представника сільради (а. с. 37).

Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області у судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи без участі нотаріуса, при вирішенні рішення покладається на розсуд суду (а. с. 24).

Представник третьої особи - відділу Держземагенства у Білопільському районі Сумської області у судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позовних вимог позивачки не заперечує (а. с. 46 ).

Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Зокрема, суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 86 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, який діяв на час смерті спадкодавців - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно ст. 527 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Зі змісту ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках: діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилась після його смерті.

На підставі ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 560 ЦК УРСР визначено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Зокрема п. 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року зазначено, що цивільні правовідносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року передбачено, що правила книги 6 Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Зокрема, ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Зі змісту ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною 1 статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

З урахуванням ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ч. 2, 3 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, що передбачено ст. 125 ЗК України.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями.

У відповідності до п. 2 Указу Президента України № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 в АДРЕСА_2, зареєстрована в АДРЕСА_1, що підтверджено відміткою про місце проживання в паспорті серії НОМЕР_3, виданого Білопільським РВ УМВС України в Сумській області 19 серпня 2004 року (а. с. 4).

Батьками позивачки ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_4 (а. с. 6).

Батьки позивачки - ОСОБА_2 та ОСОБА_7 уклали шлюб у 1984 році, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 (а. с. 8).

З свідоцтва про одруження позивачки вбачається, що 07 серпня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Білопільського районного управління юстиції Сумської області укладено шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_1. Позивачці після укладення шлюбу було присвоєно прізвище чоловіка - ОСОБА_1 (а. с. 7).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 10 вересня 2014 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено 16 лютого 1949 року (а. с. 12).

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 20 серпня 2014 року вбачається, що батьками батька позивачки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 11).

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3, тобто дід позивачки (а. с. 55 ).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 баба позивачки - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 54 ).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 ОСОБА_2, тобто батько позивачки, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 9).

Зі змісту свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 вересня 2011 року спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, є його донька ОСОБА_1. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 3,8350 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_9, виданого Кальченківською сільською радою 17 грудня 1999 року та зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № НОМЕР_10 (а. с. 10).

Згідно заяви від 22 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до відділу Держземагенства у Білопільському районі про надання інформаційної довідки щодо земельних ділянок, які вона має намір успадкувати (а. с. 13).

З листа відділу Держземагенства у Білопільському районі Сумської області від 30 вересня 2014 року вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були членами колективного сільськогосподарського підприємства на території Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 14).

У відповідності до довідки відділу Держземагенства у Білопільському району Сумської області, станом на 01.01.2015 року, на території Кальченківської сільської ради Білопільського району грошова оцінка земельної частки становить (паю) 58 676 грн. та вартість одного паю становить 98 228,36 грн. ( а. с. 40).

З довідки, виданої виконавчим комітетом Кальченківської сільської ради Білопільського району від 03 вересня 2014 року за № 229-02-20/1 вбачається, що ОСОБА_3 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2. Заповіт від імені померлого ОСОБА_3 виконкомом Кальченківською сільською радою не посвідчувався. ОСОБА_3 до дня своєї смерті проживав разом із своєю дружиною ОСОБА_4 за вказаною адресою, яка після смерті чоловіка розпоряджалась предметами домашнього вжитку та особистими речами померлого та фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила (а. с. 15).

Довідкою, виданою виконкомом Кальченківською сільською радою Білопільського району Сумської області від 03 вересня 2014 року за № 230-02-20/1 засвідчено те, що ОСОБА_4 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. Заповіт від імені померлої ОСОБА_4 виконкомом Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області не посвідчувався. ОСОБА_4 до дня своєї смерті проживала разом зі своїм сином ОСОБА_2 за вказаною адресою, який після смерті матері розпоряджався предметами домашнього вжитку та особистими речами померлої та фактично прийняв спадщину ,але юридично не оформив (а. с. 16).

На підставі постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 17 вересня 2014 року державний нотаріус у вчиненні вказаної нотаріальної дії ОСОБА_1 відмовила у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві (а. с. 17).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 квітня 2015 року встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а саме те, що ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 є рідною бабою по лінії батька ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_1 є її онукою. Крім того, встановлено, що ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідним дідом по лінії батька ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_1 є його онукою (а. с. 18).

З оголошення в районній газеті «Білопільщина» від 09 травня 2015 року вбачається, що загублений сертифікат на право на земельну частку ( пай) серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_3 та загублений Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданий на ім'я ОСОБА_4, вважати недійсними (а. с. 56).

У відповідності до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області від 13 травня 2015 року спадкові справа після ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, держнотконторою не заводилась. Спадкова справа після ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, заведена за № 400/2011 та видано свідоцтво про право на спадщину за законом 13 вересня 2011 року на ім'я ОСОБА_1 (а. с. 25 -36).

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_1 має право на земельну частку (пай), що видавався на ім'я ОСОБА_3, як члену сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Кальченківське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,14 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, розташованої на території Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала померлому на підставі сертифікату серії НОМЕР_1 в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а також право на земельну ділянку, загальною площею 3,836 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 у порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак, позивачка позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з тим, що оригінали сертифікату на право на земельну частку (пай) та Державного акту на право приватної власності на землю, втрачені.

На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та визнати за нею право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно - пайового товариства закритого типу «Кальченківське», розміром 4,11 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області та право власності на земельну ділянку, загальною площею 3,836 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 86, 524, 525, 527, 529, 548, 549, 560 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), ст. ст. 316, 328, 373, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1222, 1225, 1261, 1268, 1269, 1296 ЦК України, «Прикінцевими та перехідними положеннями» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, ст.ст. 81, 125 Земельного Кодексу, п.п. 11, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст. ст. 4, 10, 11, 60, 88, 114, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області, треті особи: Білопільська районна державна нотаріальна контора Сумської області, відділ Держземагенства у Білопільському районі Сумської області, про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування за законом, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну частку (пай), що видавався на ім'я ОСОБА_3, як члену сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Кальченківське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,14 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, розташованої на території Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала померлому на підставі сертифікату серії НОМЕР_1, який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 09 квітня 1996 року за НОМЕР_11.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку, загальною площею 3,836 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого Кальченківською сільською радою на підставі рішення 12 сесії 23 скликання Кальченківської сільської ради від 07 грудня 1999 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право власності на землю за НОМЕР_12.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :