Провадження №8/642/5/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л.,

з участю секретаря - Самотой М.Є.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому засіданні у м. Харкові заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 9 грудня 2013 року за нововиявленими обставинами,

в с т а н о в и в:

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 9 грудня 2013 року частково задоволено позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі», з ОСОБА_2 стягнуто на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води у розмірі 1 557 грн. та судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 8 квітня 2014 року апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена, вказане рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2014 року ОСОБА_2 відмовлено у відкритті касаційного провадження у даній справі.

26 січня 2015 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд рішення суду від 9 грудня 2013 року за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що керівництво КП «Харківські теплові мережі» не виконало вимоги нормативних документів, зокрема, Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства України № 60 від 25.04.2005 року, відповідно до якого до 13 жовтня 2014 року лише балансоутримувач комунального житлового фонду Харківської громади мав право укладати договори з власниками приватизованого житла на протязі місяця. Зазначив, що представником позивача не додано до позовної заяви типові договори про надання послуг та акт прийняття-передачі на баланс КП «Харківські теплові мережі» будинку в управління, а за відсутності письмового договору позивач не вправі пред'являти вимоги про оплату послуг.

Наявність нововиявлених обставин обґрунтовує тим, що лише після набрання законної сили ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08.04.2014 року наприкінці грудня 2014 року він в межі інтернет знайшов Наказ Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства України №60 від 25.04.2005 року зі змінами від 13.10.2014 року, а 04.02.2015 року скопіював цей наказ від 25.04.2005 року без змін у бібліотеці ім. Короленка (а.с.49-50).

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, подав заяву з проханням заяву розглядати у його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦПК України неявка відповідача не є перешкодою для розгляду заяви, тому суд розглядає заяву у його відсутності.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 подав письмові заперечення, зазначив, що доводи відповідача є необґрунтованими та спростовані рішеннями судів, а підстави для перегляду рішення суду відсутні.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява є необґрунтованою і задоволенню не підлягає на підставі наступного.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 361 ЦПК України істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, є підставою для перегляду рішення в такому порядку.

Тобто йдеться про обставини, які існували на момент вирішення справи, але з різних причин не були відомі заявникові.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.1981 року за № 1 "Про практику перегляду судами у зв'язку з нововиявленими обставинами рішень, ухвал і постанов у цивільних справах, що набрали законної сили" не можуть бути визнані нововиявленими нові обставини, тобто такі, що виникли чи змінилися після ухвалення судового рішення, а також обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі у своїх поясненнях, апеляційній скарзі або які могли бути встановлені при виконанні судом вимог ст. 10 ЦПК України. У заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами відповідач фактично вказав про свою незгоду з рішенням суду, зазначив свої заперечення проти заявленого позову, рішення за яким вже винесено.

Заперечення відповідача були предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

Посилання відповідача на те, що після винесення рішення він дізнався про нормативно-правовий акт, про якій йому раніше не було відомо, не є такою нововиявленою обставиною в розумінні ст. 361 ЦПК України.

При винесенні рішення суд керується положеннями ст.ст. 213, 214 ЦПК України.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 214 ПК України під час ухваленні рішення суд встановлює, які правовідносини сторін випливають з встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, до обов'язку суду віднесено визначення той правової норми, яка підлягає застосуванню до даних правовідносин при розгляді конкретної цивільної справи, незалежно від того, чи посилається сторона на конкретні нормативно-правові акти, чи не посилається на них взагалі. Вказаними положеннями керувався суд як 1-ї, так і 2-ї інстанції.

Виходячи з наведеного і вимог закону суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається заявник,, в розумінні ст. 361 ЦПК України не являються нововиявленими.

За таких обставин у задоволенні заяви слід відмовити через відсутність нововиявлених обставин.

На підставі вищезазначеного, керуючись п.1 ч.2 ст. 361, ст. 365 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 9 грудня 2013 року за нововиявленими обставинами - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги, а відповідачем - з дня отримання копії ухвали.

Суддя - Л.Л. Шрамко