Справа № 509/1854/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Мажар А.М.,

за участю: позивача за первісним позовом ОСОБА_1,

відповідача за первісним позовом ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 (до зміни прізвища ОСОБА_3) ОСОБА_4

до

ОСОБА_2

про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

та за зустрічним позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_1 (до зміни прізвища ОСОБА_3) ОСОБА_4

про стягнення заборгованості по аліментам та стягнення пені,

ВСТАНОВИВ:

28.04.2015 року ОСОБА_1 (до зміни прізвища - ОСОБА_3) ОСОБА_4 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з первісним позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам, в обґрунтування якого зазначив, що він та відповідачка є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2007 році відповідачка звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів і суд стягнув з нього аліменти на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі ? частини всіх його доходів. З 21.04.2015 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7. З нею вони мають спільну дитину - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того, разом з ними проживають його мати та бабуся, які є непрацездатними особами, і тому вони також знаходяться на його частковому утриманні. На сьогоднішній день він не має постійної робот і, відповідно, не має стабільного доходу та має лише випадкові заробітки, а тому у нього немає можливості платити відповідачці аліменти у розмірі ? частини всіх його доходів, до того ж, йому та його теперішній сім'ї доходів майже зовсім не вистачає на проживання. Тому, враховуючи його матеріальний стан та сімейний стан, а саме те, що на сьогоднішній день на його утриманні знаходяться неповнолітня дитина, непрацююча дружина та непрацездатні мати і бабуся, вважає за необхідне звернутися до суду з метою зменшення розміру аліментів, як це передбачено ст.192 СК України. Крім того, на сьогоднішній день у нього існує заборгованість по аліментам перед відповідачкою, оскільки з 04.02.2014 р. по 19.02.2014 р. та з 27.06.2014 р. по 28.11.2014 р. він хворів. Його діагноз: хронічний вірусний гепатит «С», і, відповідно, він не працював і не мав доходу та не платив аліменти. Заборгованість становить приблизно 7000 грн. В звязку з тим, що заборгованість виникла через його хворобу, то він вважає, що є підстави звільнити його від сплати заборгованості згідно ч.2 ст.197 СК України. З огляду на викладене, з посиланням на ст.ст.192, 197 СК України він просить суд зменшити розмір аліментів, утримуваних за рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області з нього, ОСОБА_8 (до зміни прізвища ОСОБА_3) ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ? частини усіх видів його доходів до 1/6 частини щомісячно; звільнити його - ОСОБА_8 (до зміни прізвища - ОСОБА_3) ОСОБА_4 від сплати заборгованості по аліментам на користь відповідачки ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

04.06.2015 року ОСОБА_2 звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з зустрічним позовом до ОСОБА_8 (до зміни прізвища ОСОБА_3) ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по аліментам та стягнення пені, в обґрунтування якого зазначила, що 10 вересня 2005 року сторони зареєстрували шлюб, від якого 05 грудня 2005 року у сторін народився син - ОСОБА_3. Майже одразу після реєстрації шлюбу стосунки позивачки з колишнім чоловіком зіпсувалися, почалися постійні сварки та непорозуміння, а тому невдовзі сторони припинили проживати разом та вести спільне господарство. Позивачка сама несла всі витрати, пов'язані з утриманням спільного сина сторін, а відповідач постійно ухилявся від виконання свого батьківського обов'язку щодо виховання та утримання дитини У липні 2007 року позивачка вимушена була звернутися до суду з позовом до ОСОБА_9 про стягнення аліментів на утримання дитини. 17 серпня 2007 року, заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області позов ОСОБА_10 було задоволено, стягнуто зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 на утримання сина ОСОБА_6, 05 грудня 2005 р. н., аліменти в розмірі ? частини усіх видів його місячного заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку помісячно, починаючи з 20 липня 2007 року і до повноліття дитини. 08 травня 2008 року, заочним рішенням Овідіопольського районного у Одеської області, шлюб між сторонами було розірвано. Спільний син залишився на вихованні позивачки. Згідно розрахунку державного виконавця Відділу ДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області Бурдюжа Т.І. від 15 травня 2015 року у боржника ОСОБА_1 станом на 01 травня 2015 року утворилася заборгованість по аліментам у розмірі 9641,40 гривень. Матеріали виконавчого провадження, з якими позивачка ознайомилася при підготовці до засідання, свідчать про те, що відповідач свідомо нехтував і нехтує батьківськими обов'язками, цілком свідомо ухилявся і ухиляється зараз від сплати аліментів. Вона має право на стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів, в розмірі 9641,4 гривень за станом на дату 01 травня 2015 року, та неустойки у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочки в розмірі 65902,08 гривень за станом на дату 01 травня 2015 року. Вважає, що підстав для зменшення розміру аліментів та звільнення відповідача від сплати заборгованості по аліментам не має. З огляду на викладене, з посиланням на ст.ст. 20, 194, 196 СК України просить суд постановити рішення, яким в задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_1 (до зміни прізвища ОСОБА_11) О.В. до ОСОБА_2 - відмовити; позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (до зміни прізвища ОСОБА_11) О.В. задовольнити: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 9641,4 гривень, на відшкодування заборгованості, станом на дату 01 травня 2015 року, зі сплати ним аліментів на утримання спільного сина сторін ОСОБА_5; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 65902,08 гривень, на відшкодування неустойки (пені), у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, станом на дату 01 травня 2015 року.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.06.2015 року первісний та зустрічний позови обєднані в одне провадження.

Позивач за первісним позов та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні свій первісний позов підтримав, просить суд його задовольнити в повному обсязі, зустрічний позов не визнав, просить суд у його задоволенні відмовити в повному обсязі.

Відповідач за первісним позов та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні свій зустрічний позов підтримала, просить суд його задовольнити в повному обсязі, первісний позов не визнала, просить суд у його задоволенні відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає первісний позов таким, що задоволенню не підлягає у повному обсязі, а зустрічний позов вважає таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав:

10 вересня 2005 року сторони зареєстрували шлюб, від якого 05 грудня 2005 року у сторін народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.08.2007 року стягнуто зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 на утримання сина ОСОБА_6, 05 грудня 2005 р. н., аліменти в розмірі ? частини усіх видів його місячного заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку помісячно, починаючи з 20 липня 2007 року і до повноліття дитини.

08 травня 2008 року, заочним рішенням Овідіопольського районного у Одеської області від 08.05.2008 року шлюб між сторонами було розірвано, спільний син залишився на вихованні матері ОСОБА_2

Згідно розрахунку державного виконавця Відділу ДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області Бурдюжа Т.І. від 15 травня 2015 року у боржника ОСОБА_1 станом на 01 травня 2015 року утворилася заборгованість по аліментам у розмірі 9641,40 гривень.

Відповідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як зазначено у ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленостю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

Частиною 2 ст.197 СК України передбачено,що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у звязку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Позивач ОСОБА_1 посилається, як на підставу позовної вимоги про зменшення розміру аліментів на те, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7, з якою в нього є спільна дитина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, що свідчить, на його думку, про необхідність зменшення розміру аліментів до 1/6 частини щомісячно.

Відповідно до ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У відповідності до вимог ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною 3 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

В свою чергу, частиною 1 ст.180 СК України передбачено, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Суд вважає, що реєстрація нового шлюбу та народження ще одної дитини у позивача не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки визначений розмір аліментів ? є невеликим та помірним для працездатної особи, якою є позивач.

Як стверджує позивач ОСОБА_1, що він не має на сьогоднішній день постійної роботи та стабільного доходу, а має лише випадкові заробітки, а тому йому та його теперішній сім'ї майже зовсім не вистачає коштів на проживання.

Позивачем не було надано доказів на підтвердження того, який розмір цих випадкових заробітків, та доказів, що цих заробітків не вистачає на проживання, що він шукає роботу чи що використовує державні програми щодо допомоги малозабезпеченим сім'ям (наприклад, такі документи, як довідку про перебування на обліку в центрі зайнятості, довідку про призначення субсидії, довідку про присвоєння родині статусу малозабезпеченої тощо). Оскільки таких доказів не надано, то не можна робити висновок, що випадкових заробітків позивача не вистачає йому на проживання разом із теперішньою родиною.

Крім того, позивачем було долучено низку медичної документації, з якої видно, що в червні 2014 року він працював водієм у TOB «Глінкор-Юг», але в копіях трудової книжки, долученої позивачем, останній запис датується 19 червнем 2012 роком, а саме, що позивач з 01 червня 2012 року по 19 червня 2012 року працював у ПАТ «ПІВНІЧТРАНС». Тобто запису про те, що ОСОБА_1 коли-небудь працював у TOB «Глінкор-Юг» взагалі нема в трудовій книжці. Це свідчить про ухилення позивача від оподаткування та про приховування факту працевлаштування і роботи, а тому не можна робити висновки про «випадкові заробітки» позивача, їхній розмір та періодичність, лише ґрунтуючись на записах у його трудовій книжці.

В обґрунтування позову позивачем ОСОБА_1 зазначено, що на його частковому утриманні перебувають його непрацездатні мати та бабуся, що проживають разом із його новою сім'єю.

Згідно наданої позивачем довідки Прилиманської сільської ради № 568 від 27.04.2015 року разом з ним за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с.Прилиманське, вул.Восточна, 4-а проживає дружина ОСОБА_7 та син ОСОБА_8 Вказана довідка спростовує твердження позивача, що разом з ним на його утриманні проживає мати та бабуся.

Крім того, держава забезпечує осіб, які частково та/або повністю втратили працездатність, шляхом нарахування та виплати відповідних пенсій.

Як вибачається з наданих позивачем копій пенсійних посвідчень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є пенсіонерками за віком, з чого можливо зробити висновок, що вони отримують встановлену їм державою пенсію та не потребують утримання позивача.

Також, позивач ОСОБА_1 посилається на свою хворобу з 04.02.2014 р. по 19.02.2014 р. та з 27.06.2014 р. по 28.11.2014 р., як на обставину, що має істотне значення для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам.

Згідно медичної документації, наданої позивачем, вибачається, що він перебував на стаціонарному лікуванні у наступні періоди з 04.02.2014 року до 19.02.2014 року (тобто 15 днів за листком непрацездатності серії АГЕ № 408860) та з 12.06.2014 року до 20.06.2014 року (тобто 8 днів за листком непрацездатності серії АГЕ № 363909).

Виписний епікриз із історії хвороби № 14122/1219 містить наступну інформацію: «ОСОБА_14, 1978 г. рожд., находится на стационарном лечении в ОКБ с 12.06.14 г. по 20.06.14 г. Госпитализирован в плановом порядке через ОКП... Место работы, род занятий: TOB «Глинкор-Юг»-водитель». Зазначене свідчить, що на момент стаціонарного лікування позивач працював, що госпіталізований він був у плановому порядку, та знаходився на стаціонарному лікуванні саме 8 днів, а не 5 місяців, як зазначено у позовній заяві.

Як вибачається з розрахунок заборгованості по аліментам, борг почав накопичуватися в 2011 році, а саме: у 2011 році борг склав - 2641, 75 грн, у 2012 році - 19, 65 грн, у 2013 році - 1644 грн, у 2014 році - 4652 грн, у 2015 році - 684 грн, що разом складає 9 641, 40 гривень. Позивач надав медичну документацію про своє перебування на стаціонарному лікуванні тривалістю 15 днів у лютому 2014 року, та 8 днів у червні 2014 року. За інші періоди він не надав медичної документації на підтвердження поважності несплати аліментів.

Посилання позивача на те, що згідно ч.2 ст.197 СК України через свою хворобу він має бути звільнений від заборгованості по аліментам є безпідставним. Норма вказаної статті посилається на тяжку хворобу, а позивач не надав жодного доказу про те, що його хвороба тяжка та через неї він не може працювати. Належним доказом існування тяжкої хвороби, наявність якої була б підставою для звільнення від сплати аліментів/заборгованості по аліментам, є довідка медико-соціальної експертної комісії, яка позивачем надана не була (доказ інвалідності чи непрацездатності).

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що жодних правових підстав для задоволення первісного позову у суду не має, в звязку з чим відмовляє у його задоволенні в повному обсязі.

Що стосується зустрічного позову, він підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як зазначено у ч.4 ст.194 СК України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Згідно з ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного суду України від 11 вересня 2013 року в справі 6-81цс13, оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано та, з урахуванням встановленого, обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Як вже зазначав суд, згідно розрахунку державного виконавця Відділу ДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області Бурдюжа Т.І. від 15 травня 2015 року у боржника ОСОБА_1 станом на 01 травня 2015 року утворилася заборгованість по аліментам у розмірі 9641,40 гривень.

У відповідності до зазначеного розрахунку заборгованості по аліментам, борг почав накопичуватися 2011 році, а саме: у 2011 році борг склав - 2641, 75 грн, у 2012 році - 19, 65 грн, у 2013 році - 1644 грн, у 2014 році - 4652 грн, у 2015 році - 684 грн, що разом складає 9 641, 40 гривень.

Таким чином, встановлена та підтверджена заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_1 станом на 01 травня 2015 року складає 9641,40 грн. та відповідна позовна вимога за зустрічним позовом про стягнення цієї заборгованості підлягає задоволенню.

Але наданий позивачем за зустрічним позовом розрахунок, відповідно до якого позивачка має право на стягнення неустойки у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в розмірі 65902,08 грн. є не вірним,та в цієї частині позов підлягає частковому задоволенню.

Так, стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають наступні грошові кошти на відшкодування неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення станом на 01.05.2015 року:

- з квітня 2011 року по грудень 2011 року 515,75 грн. помножені на 30 відсотків розділити на 100 відсотки та помножити на 9 місяців дорівнює 1392,48 грн.;

- з січня 2012 року по вересень 2012 року 582 грн. помножені на 30 відсотків розділити на 100 відсотки та помножити на 9 місяців дорівнює 1571,40 грн.;

- з жовтня 2012 року по грудень 2012 року 593,75 грн. помножені на 30 відсотків розділити на 100 відсотки та помножити на 3 місяці дорівнює 534,37 грн.;

- з січня 2013 року по грудень 2013 року 639 грн. помножені на 30 відсотків розділити на 100 відсотки та помножити на 12 місяців дорівнює 2300,40 грн.;

- з січня 2014 року по травень 2015 року 671 грн. помножені на 30 відсотків розділити на 100 відсотки та помножити на 16 місяців дорівнює 3220,80 грн.

Таким чином, загальна сума неустойки (пені) яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 становить: 1392,48 грн. + 1571,40 грн. + 534,37 грн. + 2300,40 грн. + 3220,80 грн. = 9019,45 грн.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 210, 214-215 ЦПК України, ст.192, 194, 196 СК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (до зміни прізвища ОСОБА_14) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_3) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІПН НОМЕР_4) грошову суму 9641,40 грн. на відшкодування заборгованості станом на 01.05.2015 року зі сплати ним аліментів на утримання ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 та грошову суму 9019,45 грн. на відшкодування неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення станом на 01.05.2015 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі до Овідіопольського районного суду Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_15