Справа № 161/1789/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л.В.
Провадження № 22-ц/773/1117/15 Категорія: 27 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Осіпука В.В.,

при секретарі Концевич Я.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" ОСОБА_5 на рішення Луцького міськрайонного суду від 10 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 10 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_5 просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких мотивів.

Статтями 1048, 1050, 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів від суми позики згідно з умовами договору.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.11.2006 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок невиконанням умов зазначеного договору відповідачем ОСОБА_4, утворилася кредитна заборгованість,яка відповідно до розрахунку позивача, станом на 30.11.2012 року становила 36938,30 грн., з яких заборгованість за кредитом 9946,89 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 24756,25 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:500 грн. штраф(фіксована частина), 1735,16 грн. штраф(процентна складова).

Однак, відповідно до кредитного договору від 15.11.2006 року строк дії платіжної картки по вересень 2008 року, термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки (а. с. 7).

Як вбачається з матеріалів справи останній платіж по вказаному кредитному договору відповідачем було здійснено 12.09.2008 року(а.с.5) і з цього часу позивачу стало відомо про порушення його права.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У позивача право на позов про стягнення заборгованості за кредитним договором від 15.11.2006 року виникло з моменту закінчення дії картки 30 вересня 2008 року.

До суду з вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся 22 квітня 2013 року поза межами трьохрічного строку позовної давності, а тому, у звязку зі спливом строку позовної давності та заявою відповідача про його застосування, судом першої інстанції підставно було відмовлено в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4

Покликання апелянта на ту обставину, що відповідно до пункту 3.1.3 Правил користування платіжною карткою у звязку з тим, що відповідач не звертався з письмовою заявою про закриття карткового рахунку, відтак картка відповідача була перевипущена з новим строком дії до 09/12 року, що підтверджується знімком екрану(а.с.80), а тому строк позовної давності закінчується 30.09.2015 року не заслуговують на увагу.

Відповідно до пункту 3.1.3.Умов і правил надання банківських послуг, на який покликається апелянт, передбачено, що по закінченні строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк шляхом надання клієнту карти з новим строком дії.

Однак в матеріалах справи відсутні докази того, що перевипущена банком карта на імя ОСОБА_4 з новим строком дії була видана останній.

Також в суді апеляційної інстанції представник позивача пояснила, що картку з новим строком дії відповідач не отримувала і нею не користувалась, що також підтверджується розрахунком заборгованості, а тому апелянт безпідставно вважає що дія кредитного договору була продовжена до вересня 2012 року.

Отже, на час звернення ПАТ КБ ПриватБанк в суд із даним позовом позовна давність сплила, що є підставою для відмови в позові.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 10 червня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді