пр.№ 2/464/86/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.06.2015 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Чорна С.З.

при секретарі Дзюба І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним, -

в с т а н о в и в :

позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований Скнилівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 26 грудня 2011 року, свідоцтво серії НОМЕР_1, стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. та кошти витрачені на правову допомогу згідно квитанцій. В обгрунтування позову покликається на те, що 13.08.1972р. між нею та ОСОБА_3 був укладений шлюб, зареєстрований в Никловицькій сільській раді Самбірського району Львівської області за актовим записом № 10. Від даного шлюбу народились троє дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6. Під час шлюбу, а саме в 1982р. подружжя отримали у користування земельну ділянку площею 0,0412 га для ведення садівництва в садівничому кооперативі «Поляна», що в с.Скнилів, Пустомитівського району Львівської області. В подальшому, 05.06.1997р. право власності на вказану земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_3 У період 1982-1983 роки на отриманій земельній ділянці подружжя побудували садовий будинок, що підтверджується оцінювальним актом на будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1, який виданий ОКП Львівскої обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», в якому зазначається, що садовий будинок і ганок побудовані в 1983 році, прибудова з інженерним обладнанням побудована у 1984 році. В 2008 році ОСОБА_3 добудував тамбур. Однак, 16.05.2002 року Галицьким районним судом м.Львова шлюб між ОСОБА_3 та нею було розірвано, при цьому спору про поділ спільного майна у подружжя не виникало. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер внаслідок ДТП. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку та садовий будинок, спадкоємцями якої являлись - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 Останні після звернення до нотаріуса з заявами про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно виявили, що 26.12.2011р. ОСОБА_3 одружився з ОСОБА_2 та 30.12.2011р. отримав свідоцтво на право власності на садовий будинок, який було побудовано у шлюбі між ОСОБА_3 і ОСОБА_1, їхніми спільними зусиллями. Вважає, що зареєстрований між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 шлюб є фіктивним і таким, що підлягає визнанню недійсним з огляду на наступне. По-перше, у неї і покійного ОСОБА_3 в період перебування у шлюбі і після розірвання шлюбу ніколи не виникало питання про проведення державної реєстрації садівничого будинку, тобто, питання про умови і характер користування садівничим будинком між ними не виникало. Проте, як тільки покійний мав готовий пакет документів для реєстрації права власності на садівничий будинок, відповідач таємно від всіх родичів та друзів покійного ОСОБА_3 організовує реєстрацію шлюбу з покійним після чого, невідкладно реєструє право власності на садовий будинок з метою надання вказаному будинку режиму спільного майна подружжя. По-друге, про одруження покійного ОСОБА_3 ніхто не знав, навіть його рідний брат ОСОБА_7, який підтримував з ним добрі стосунки. По-третє, в заяві про одруження від 25.11.2011р. ОСОБА_3 вказує своє місця постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується його особистим підписом, що свідчить про те, що ОСОБА_3 і відповідач на момент реєстрації шлюбу проживали окремо. По-четверте, ОСОБА_3 і відповідач відмовились від проходження медичного обстеження і реєстрація шлюбу проводилась в неурочистій обстановці, що підтверджує характер невідкладності і терміновості реєстрації шлюбу і отримання свідоцтва про шлюб. По-п'яте, фіктивність шлюбу між ОСОБА_3 і відповідачем стверджується прямою неповагою відповідача до покійного ОСОБА_3, оскільки справжня дружина, яка світло пам'ятає про покійного чоловіка ніколи не залишить могилу покійного чоловіка без монумента пам'яті, в свою чергу відповідач не вважає своїм моральним зобов'язанням встановити монумент пам'яті своєму чоловіку навіть після двох с половиною років після його смерті. По-шосте, при подачі заяви про одруження, відповідач змінити своє прізвище на прізвище покійного чоловіка відмовилась, що свідчить про відсутність прив'язаності, кохання, справжніх відносин подружжя і неповага до звичаїв шлюбних відносин зі сторони відповідача. З огляду на вищевказане, вважає, що шлюб між ОСОБА_3 і відповідачем укладений без наміру подружжя (чи одним з подружжя) дійсно створити сім'ю, а лише реєстрацію шлюбу з метою досягнення якихось пільг та привілеїв, що випливають із його реєстрації (право на житло другого з подружжя право на майно другого з подружжя у випадку його смерті, права на пенсію, на страхову суму, можливість ухилення від сплати податку тощо), а тому просить визнати такий фіктивним.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просить такий задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні проти позову повністю заперечили, вважаю такий необгрунтованим та заявленим без жодних моральних та правових (законодавчих) підстав, дали пояснення, які відповідають змісту поданих письмових заперечень та пояснень, просять в задоволені даного позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 13.08.1972р. перебувала у шлюбі з ОСОБА_3, зареєстрованому в Никловицькій сільській раді Самбірського району Львівської області за актовим записом № 10, від якого у них народилось троє дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6. Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 16.05.2002 року шлюб між ними було розірвано, що також підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 04.10.2012р.

Також встановлено, що ОСОБА_3, після розірвання шлюбу з позивачем, створив нову сім'ю з відповідачкою ОСОБА_2, з якого перебував тривалий час (близько 15 років) у цивільному шлюбі, а згодом останні узаконили свої відносини шляхом реєстрації шлюбу, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданим 26.12.2011р. Скнилівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 05.03.2012р., міський відділ ДРАЦС ЛМУЮ офіційно констатував смерть ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 64 років. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входило належне померлому майно, зокрема садівничий будинок з прилеглою до нього територією в садівничому кооперативі «Поляна» за адресою: АДРЕСА_1 та який належав останньому на праві власності згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4 від 30.12.2011р.

Позивач звернувшись до суду з позовом про визнання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 недійсним, покликається на те, що її колишній чоловік, за життя, не мав наміру створення повноцінної сім'ї з відповідачкою, такий укладений лише з метою досягнення певних пільг та привілеїв, що випливають із його реєстрації, зокрема права на майно (житло) другого з подружжя у випадку його смерті, що в даному випадку являється часткою у садівничому будинку, який є предметом спадку. При цьому позивач, мотивуючи свої вимоги, стверджує, що у неї і покійного ОСОБА_3 в період перебування у шлюбі та після його розірвання не виникало питання про проведення державної реєстрації вищезгаданого садівничого будинку; про намір одруження покійного ОСОБА_3 з відповідачкою та сам факт укладення такого шлюбу не розголошувався, родичам та близьким друзям померлого не були повідомлено про такі обставини; ОСОБА_3 і відповідач відмовились від проходження медичного обстеження і реєстрація шлюбу проводилась в неурочистій обстановці, що підтверджує характер невідкладності і терміновості реєстрації шлюбу; факт проживання ОСОБА_3 та відповідачки окремо на момент реєстрації шлюбу, про що свідчать заяви про одруження останніх. Крім того, позивачка зазначає, що фіктивність шлюбу між ОСОБА_3 і відповідачем вбачається з самих дій останньої, її прямої неповаги до покійного чоловіка, що заключається в тому, що з часу смерті ОСОБА_3, відповідач, як дружина померлого, по даний час не встановила на його могилу монумент пам'яті, хоча і отримала грошову компенсацію від винуватця ДТП в якій загинув ОСОБА_3 Вказане свідчить про відсутність прив'язаності, кохання, справжніх відносин подружжя і неповага до звичаїв шлюбних відносин зі сторони відповідача.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 згідно даних ними свідчень в більшій мірі підтримали доводи позивачки, зокрема усі вказали, що знають відповідачку ОСОБА_2, як нову жінку (коханку) ОСОБА_3; не заперечували факту перебування ОСОБА_3 з відповідачкою у стосунках, в т.ч. і їхнього спільного, проте періодичного, проживання; вважають, що відносини які мали місце між ОСОБА_3 та відповідачкою не відповідали встановленим канонам моралі та сімейним звичаям.

Як вбачається зі змісту ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

Згідно із ст.ст. 57, 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статті 22, 24, 25, 26 СК України визначають підстави недійсності шлюбу, до яких належить: порушення вимог шлюбного віку, добровільність шлюбу, одношлюбність та заборона на вступ до шлюбу осіб, які є родичами прямої лінії споріднення.

Згідно ст.40 СК України - шлюб визнається фіктивним, якщо його укладення було без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з СК шлюб може бути визнано недійсним за рішенням суду або за заявою заінтересованої особи до органу РАЦС; позасудовий порядок визнання шлюбу недійсним настає при вчиненні сторонами при укладенні шлюбу таких істотних порушень умов вступу в шлюб, в силу яких він вважається недійсним і без рішення суду (ст.39 СК), зокрема у разі реєстрації шлюбу з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі; між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідними братом і сестрою; особою, яка до того була визнана недієздатною. У вказаних випадках за заявою заінтересованої сторони орган РАЦС анулює актовий запис про шлюб. При розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов'язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст.40 СК). Таким чином, вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Наявність рішення суду про розірвання шлюбу є перешкодою для визнання цього шлюбу недійсним.

За теоретичним визначенням шлюб - це добровільний сімейний союз (спільність) жінки та чоловіка, спрямований на створення сім'ї, зареєстрований у встановленому порядку з дотриманням вимог закону, і такий, що породжує у них особисті та майнові права й обов'язки подружжя.

Як фактично встановлено судом, реєстрація шлюбу між громадянином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. та відповідачкою ОСОБА_2 відбувалось з дотриманням встановлених законом вимог та у визначеному законом порядку в присутності відповідальних працівників державної установи Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що сторонами не заперечувалося. При цьому в жодної із сторін шлюбу, на момент його укладення, не виникло сумніву щодо дійсного волевиявлення на укладення шлюбу та бажання набуття прав і обов'язків подружжя передбачених Сімейним кодексом.

Так, свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 в судовому засіданні підтвердили факт перебування померлого ОСОБА_3 та відповідачки ОСОБА_2 у цивільному шлюбі, ствердили, що останні дійсно мали одне до одного взаємні почуття любові, поваги та прив'язаності; постійно проживали разом, спільно святкували усі урочисті події та свята; спільно займались ремонтом та покращенням житлових умов у їхньому садовому будинку в с.Скнилів; неодноразово виявляли бажання щодо реєстрації своїх відносин.

Вирішуючи питання про визнання шлюбу недійсним, суд бере до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз наведених обставин в їх сукупності дає підстави зробити висновок, що відповідачка ОСОБА_2 та померлий ОСОБА_3 уклали шлюб з наміром створити повноцінну сім'ю. Сумніви позивачки щодо мети укладення шлюбу зі сторони її колишнього чоловіка та відповідачки, які пов'язані лише з наміром досягнення певних пільг та привілеїв, що випливають із його реєстрації, зокрема права на майно (житло) другого з подружжя у випадку його смерті, що в даному випадку являється часткою у садівничому будинку, який є предметом спадку, не може трактуватися як достатній доказ відсутності наміру створити сім'ю, оскільки при реєстрації шлюбу, подружжя набуває певних прав і обов'язків щодо одне одного, а крім того такі сумніви виникли у позивачки лише після виникнення спору щодо спадкового майна після смерті її колишнього чоловіка, а тому не заслуговують на увагу та з огляду на викладені вище обставини справи не можуть бути підставою для визнання шлюбу недійсним.

Крім того, рішенням колегії суддів Апеляційного суду Львівської області від 08.10.2014р. задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Шаравара О.П., про поділ спільного майна подружжя; рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 03.06.2014р. скасовано та ухвалено нове, яким у задоволені позову ОСОБА_1 - відмовлено за пропуском строку позовної давності. При розгляді винесені вказаного рішення, колегією суддів було встановлено, що після розірвання шлюбу подружжя ОСОБА_1 припинило спільне проживання, майно у встановленому законом порядку не ділило, спірним садовим будинком позивач ОСОБА_1 добровільно не користувалась, останній перебував у виключному користуванні бувшого чоловіка ОСОБА_3 та його цивільної дружини ОСОБА_2, з якою він зареєстрував шлюб 26.12.2011р. та проживав у спірному будинку. Також колегією встановлено, що за життя ОСОБА_3 його бувша дружина ОСОБА_1 в судовому порядку не ставила питання про розподіл спільного майна подружжя, хоча достовірно знала про те, що вказане майно вибуло з її фактичного користування та перебуває в користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які здійснювали добудову тамбуру до будинку, робили ремонт, тощо.

Також, суд звертає увагу на те, що відносини між відповідачкою та ОСОБА_3 тривали починаючи з 1993 року по день раптової смерті останнього, яка мала місце 04 березня 2012 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та не пов'язане з жодними фізичними чи психологічними вадами чи недугами померлого. Також, в матеріалах справи наявні множинні фотоматеріали, листи та переписки, які підтверджують факт перебування відповідачки та померлого ОСОБА_3 у тісних стосунках (а.с.70-80, 121-142).

З огляду на вищевикладене та ненадання позивачем безспірних та переконливих доказів фіктивності укладеного шлюбу між відповідачкою та померлим ОСОБА_3, за відсутності інших підстав для визнання спірного шлюбу недійсним, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити за необгрунтованістю та безпідставністю вимог.

На підставі ст.ст.22, 24, 25, 26, 40, 41 СК України та керуючись ст.ст.1, 3-4, 10-11, 15, 59-60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в :

в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів після його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом 10 днів з часу отримання його копії.

Головуючий: