Справа № 2-599/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О.А.

за участю:

секретаря судового засідання Кітреску О.М.

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2

до

ОСОБА_3

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:

Кілійська районна державна нотаріальна контора

про

визнання права власності на частку спадкового майна, виділ його в натурі

та внесення змін до свідоцтва про право на спадщину

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звернулись до Кілійського районного суду Одеської області з позовними вимогами, які неодноразово уточнювали після відкриття провадження у справі та згідно діючої редакції позовних вимог від 13.03.2008 року /а.с. 29-30/, зазначили, що домоволодіння, розміщене в м. Кілія по вулиці Севастопольській, № 120 належало на праві власності їх батькам ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в рівних частках та було побудовано батьками в період їх шлюбу приблизно у 1972-1973 роках. Батько позивачів ОСОБА_5 помер 10.02.1984 року. В порядку ст. 549 ЦК УРСР спадщину після його смерті прийняла мати позивачів, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Проводила ремонти будинку, сплачувала необхідні платежі, однак право власності на успадковану частку будинку не оформляла. Таким чином, як зазначають позивачі, фактично весь будинок став належати їх матері. 25.01.2005 року ОСОБА_6 померла. У відповідності до ст. 1261 ЦК України спадкодавцями першої черги за законом після її смерті є позивачі та їх брат ОСОБА_7. Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, яке складається з вищенаведеного домоволодіння та грошових внесків. ОСОБА_1 прийняла спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини та в у відповідному будинку зареєстроване її місце проживання. Також ОСОБА_1 не заперечує, щоб прийняла спадщину після смерті спадкодавця і її сестра ОСОБА_2

ОСОБА_7 за рішенням Кілійського районного суду було визначено додатковий строк для подачі ним заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

31 серпня 2007 року Кілійською районною державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові внески, які знаходились в Кілійському відділенні Ощадного банку № 6731 на рахунках № 20523, № 71965, № НОМЕР_1 на імя ОСОБА_7. При цьому, на думку позивачів, вони мають право на рівні частки зазначених грошових внесків. В звязку з чим вказане свідоцтво про право на спадщину позбавляє їх права на отримання своєї частки грошових внесків після смерті спадкодавця, на підставі чого вони вважають що до свідоцтва про право на спадщину належить внести зміни. Крім цього, ОСОБА_7 заперечував в добровільному порядку розподілити спадкове майно.

На підставі викладеного позивачі просили суд винести рішення, яким:

-визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину домоволодіння, розміщеного в м. Кілія по вул. Севастопольській, № 120, Кілійського району, Одеської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, яка померла 25.01.2005 року;

-визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/3 частину домоволодіння, розміщеного в м. Кілія по вул. Севастопольській, № 120, Кілійського району, Одеської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, яка померла 25.01.2005 року;

-провести розподіл спадкового домоволодіння, розміщеного в м. Кілія по вул. Севастопольській, № 120 та виділити позивачам у конкретне користування 2/3 частки домоволодіння;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку грошових внесків, які знаходяться в Кілійському відділенні Ощадного банку № 6731 на рахунках № 20523, № 71965, № НОМЕР_1 з процентами та компенсаціями в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла 25.01.2005 року;

-визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/3 частку грошових внесків, які знаходяться в Кілійському відділенні Ощадного банку № 6731 на рахунках № 20523, № 71965, № НОМЕР_1 з процентами та компенсаціями в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла 25.01.2005 року;

-внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Кілійською районною державною нотаріальною конторою 31 серпня 2007 року, спадкова справа № 381/2007 на імя ОСОБА_7 на грошові внески, які знаходяться в Кілійському відділенні Ощадного банку № 6731 на рахунках № 20523, № 71965, № НОМЕР_1 з процентами та компенсаціями, зазначивши, що спадкоємцями зазначених внесків є ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_7

Після відкриття провадження у даній справі позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було обєднано за ухвалою суду від 29.04.2008 року в одне провадження з позовом ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: нотаріус Кілійської районної державної нотаріальної контори, Кілійська міська рада про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування.

Ухвалою суду від 01.12.2011 року було зупинено провадження у справі в звязку зі смертю відповідача ОСОБА_7 до залучення його правонаступника.

Ухвалою суду від 24.12.2012 року відновлено провадження у справі та залучено ОСОБА_3 як правонаступника ОСОБА_7, який помер 12 вересня 2011 року.

Ухвалою суду від 07.09.2015 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: нотаріус Кілійської районної державної нотаріальної контори, Кілійська міська рада про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, в попередньому судовому засіданні було залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Під час судового розгляду в судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідаючи на питання суду позивач ОСОБА_1 пояснила, що її місце проживання зареєстроване у спірному житловому будинку. Проте на момент смерті матері вона у ньому не проживала, а мешкала за іншою адресою по вул. Кірова 46 в м. Кілія, де і проживає на цей час. Вказану обставину підтвердила також в судовому засіданні позивач ОСОБА_2

Відповідаючи на питання суду позивач ОСОБА_2 також пояснила, що спочатку не мала наміру претендувати на спадщину після смерті матері, але оскільки на даний час житловий будинок, в якому проживали батьки, прийшов у занедбаний стан, вона провела його ремонт, щоб не допустити руйнування батьківського будинку і претендує на відповідну його частку, як на спадкове майно.

Відповідаючи на питання суду щодо наявності доказів, що підтверджують надання земельної ділянки спадкодавцям для будівництва, отримання ними відповідного дозволу на будівництво та наявності правовстановлюючих документів на будинок, позивачі пояснили, що їм про це нічого не відомо.

Відповідач ОСОБА_3, повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України про дату та місце розгляду справи, за викликом суду повторно в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення судового розгляду або проведення розгляду справи за його відсутності суду не надав.

Представники третіх осіб Кілійської районної державної нотаріальної контори та Кілійської міської ради, повідомлені належним чином відповідно до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України про дату та місце розгляду справи, за викликом суду повторно в судове засідання не зявились, про причини неявки не повідомили, клопотання про проведення розгляду справи за їх відсутності суду не надали.

Зі згоди позивачів суд ухвалює заочне рішення по справі за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів в порядку, передбаченому положеннями ст. ст. 224-226 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивачів, в ході з'ясування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Як вбачається зі свідоцтва про одруження серії ІІ-ЯР № 363605, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрували шлюб 21 листопада 1958 року в Кілійському райбюро ЗАГС, про що складено актовий запис за № 217. Після реєстрації укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище «Тиртишна» /а.с. 5/.

В свідоцтві про народження серії І-АГ № 636452, виданому 18 грудня 1969 року Кілійським р/б ЗАГС, актовий запис № 379, батьками ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 записано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 /а.с. 6/.

Як вбачається зі свідоцтва про одруження серії І-ЖД № 104026, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрували шлюб 29 травня 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Кілійського району Одеської області, про що складено актовий запис за № 50. Після реєстрації укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище «Гуцага» /а.с. 6/. При досліджені в судовому засіданні даного письмового доказу позивач ОСОБА_1 відповідаючи на питання суду пояснила, що це її повторний шлюб, проте доказу щодо зміни свого прізвища з «Тиртишна» на «Караштефан» суду не надала.

В свідоцтві про народження серії ІV-УР № 527754, виданому 4 серпня 1961 року Кілійським райбюро ЗАГС, актовий запис № 228, батьками ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_5 записано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 /а.с. 7/.

Як вбачається зі свідоцтва про одруження серії І-ЖД № 468928, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_7 зареєстрували шлюб 17 липня 1981 року в Рай ЗАГС Кілійського району Одеської області, про що складено актовий запис за № 115. Після реєстрації укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище «Вафіна» /а.с. 7/.

Згідно епікризу № 773 (історії хвороби), складеного ПП «Бесарабський лікувально-діагностичний центр», ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, з 10.12.2004 р. по 04.01.205 р. знаходилась на стаціонарному лікування в травматологічному відділенні з діагнозом «закритий оскольчастий перелом нижньої третини лівого стегна зі зміщенням відламків /а.с. 8/. Як пояснила в судовому засіданні позивач ОСОБА_1, через вказану травму вона не могла бути присутня на похороні своєї матері, ОСОБА_6

Як вбачається з паспорту громадянина України серії КК № 134204, виданому 11 листопада 1998 року Кілійським РВ УМВС України в Одеській області, місце проживання позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_10, корп., 2, кв. 31 /а.с.9/.

Як вбачається з паспорту громадянина України серії КК № 800720, виданому 24 грудня 2001 року Кілійським РВ УМВС України в Одеській області, та відомостей з домової книги будинку № 120 по вул. Севастопольській м. Кілія, місце проживання позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_11, зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_12 /а.с.10, 31-32/.

Як зазначено в свідоцтві про смерть серії ІІІ-ЖД № 255928, виданому 12 лютого 1987 року Кілійським р/в ЗАГС, ОСОБА_5 помер 10.02.1987 року в м. Кілія, Кілійського району, Одеської області, про що складено актовий запис за № 45 /а.с. 20/.

Як зазначено в свідоцтві про смерть серії І-ЖД № 409356, виданому 26 січня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_6 померла 25.01.2005 року в м. Кілія, Кілійського району, Одеської області, про що складено актовий запис за № 30 /а.с. 21/.

Відповідно до листа Кілійської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 04.12.2007 року № 962:

-після смерті ОСОБА_5, який помер 10 лютого 1987 року, спадкова справа не заводилась, в передбачений законом термін (6 місяців з дня відкриття спадщини) до Кілійської районної державної нотаріальної контори ніхто не звертався;

-після смерті ОСОБА_6, яка померла 25 січня 2005 року, спадкова справа № 381/2007 була заведене 31 серпня 2007 року на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 14.08.2007 р. справа № 2-1984/07 про надання додаткового строку для прийняття спадщини за заявою спадкоємця за законом, сина спадкодавця, ОСОБА_7. 31 серпня 2007 року ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові внески за реєстром № 3624 /а.с. 17-19/.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 14 серпня 2007 року у справі № 2-1984/07 позов ОСОБА_7 було задоволено та надано позивачу додатковий строк для прийняття спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_6 до 30.10.2007 року. Рішення суду набрало законної сили 24.08.2007 року /а.с. 40/.

Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 31 серпня 2007 року державним нотаріусом Кілійської районної державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 3624, на підставі статті 1261 ЦК України спадкоємцем майна ОСОБА_6, яка померла 25 січня 2005 року, є її син, ОСОБА_7. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з: грошових внесків з належними до них процентами і компенсаціями, що зберігаються в Кілійському відділенні Ощадного банку № 6731 на рахунках № 20523, № 71965, № НОМЕР_1, належних спадкодавцю /а.с. 41/.

Відповідно до технічного паспорту, складеного 01.10.2007 року КП «РБТІ та РОН», житловий будинок по вулиці Севастопольській, 120 в м. Кілія Одеської області складається з: житлового будинку, 1962 року побудови літ. А; сараю літ. Б; літньої кухні літ. В; бані літ. Г; вбиральні літ. Д; надвірних споруд № № 1-5, І /а.с. 42-43/.

Згідно висновку експерта від 15 травня 2009 року, дійсна вартість спірного будинку з господарськими спорудами № 120 по вул. Севастопольській в м. Кілія Одеської області станом на дату оцінки складає 43 800 гривень. Вартість 1/3 частки будинку становить 14 600 гривень. Вартість 2/3 часток будинку становить 29 200 гривень. Експерт вважає, що розподіл в натурі спірного житлового будинку неможливий /а.с. 69-92/. Разом з тим, як вбачається з доданих до висновку документів, особа, яка його склала, є субєктом оціночної діяльності. Відомостей, що вказана особа відповідає вимогам Закону України «Про судову експертизу», до відповідного висновку не додано.

З досліджених в судовому засідання накладних, товарних та касових чеків вбачається, що протягом 2015 року ОСОБА_15 та ОСОБА_2 здійснювалось придбання будівельних матеріалів та інструментів /клею, цементу, шпалер, сантехніки, фарби тощо/. Як пояснила позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні, вказані товари вона з донькою придбала для проведення ремонту спірного будинку, оскільки він був у занедбаному стані. При цьому позивач ОСОБА_1 звернула увагу суду на те, що ОСОБА_2 не надано доказів стосовно того, що вказані будівельні матеріали вона придбала саме на ремонт спірного будинку, а не на ремонт власного житла, чи житла своєї дочки.

Допитаний під час судового розгляду за клопотання позивача ОСОБА_2 свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_13 неподалік від спірного будинку, в якому проживали батьки позивачів. Коли померла мати позивачів, будинок залишився покинутий, у ньому ніхто не проживав. Свідкові відомо, що через деякий час хтось із родичів дозволив оселитися в будинку двоюрідному брату, який проживаючи у ньому зробив пожежу, призвів будинок у занедбаний стан. Свідкові відомо, що цього літа ОСОБА_2 зробила ремонт будинку навела порядок на подвірї. ОСОБА_1 після смерті її матері свідок на подвірї вказаного будинку не бачила.

При вирішенні справи судом враховано відповідні положення діючого законодавства:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як зазначено в ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як зазначено в ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в Постанові від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» - при розгляді справ вказаної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

З пояснень сторін та досліджених в ході судового розгляду доказів судом встановлено, що позивачі у встановлений законом строк не звертались до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері, ОСОБА_6

Так само позивачами в ході розгляду справи суду не було надано доказів щодо того, що вони звертались до нотаріуса з приводу оформлення спадкового майна і нотаріусом їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Судом достовірно встановлено, що позивачі, які є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6, спадщину у встановленому порядку не прийняли. При цьому не має правового значення факт реєстрації місця проживання позивача ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» за адресою проживання спадкодавця, оскільки і вона сама, і позивач ОСОБА_2, і допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 підтвердили, що ОСОБА_1 на момент смерті матері проживала та на даний час проживає за іншою адресою, а саме м. Кілія, вул. Кірова, 46, що також узгоджується з місцем проживання відповідного позивача, зазначеним ним в позовній заяві /а.с. 29-30/. Тобто на момент відкриття спадщини вона постійно зі спадкодавцем не проживала.

Разом з тим, як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 2 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, - вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини.

Крім того, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі, житловий будинок, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно /житлові будинки, будівлі, споруди тощо/ виникає з моменту завершення будівництва /створення майна/, прийняття його до експлуатації та державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Разом з тим, позивачами в силу положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано доказів на зясування:

-правового режиму земельної ділянки, на якій розташований спірний житловий будинок;

-чи отримано спадкодавцем дозвіл на спорудження будинку та затверджено відповідний проект;

-коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку;

-чи дотримано при спорудженні будинку встановлених державних норм і правил;

-чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Таким чином, позивачами не обґрунтовано фактичні та правові підстави виникнення права власності на житловий будинок, який було збудовано до 2004 року та на які відсутні правовстановлюючі документи.

При цьому понесення витрат позивачем ОСОБА_2 на підтримання спірного будинку в жилому стані не має правового значення для вирішення спору.

За таких обставин до складу спадщини яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 спірний житловий будинок не увійшов і право на нього у спадкоємців померлої не виникло, що, в свою чергу і унеможливило отримання ОСОБА_7 свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок в нотаріальній конторі після визначення йому судом в порядку ч. 3 ст. 1272 ЦК України додаткового строку, достатнього для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Отже, набуття права власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування ні позивачами, ні правонаступником відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_3, не є можливим.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позивачами позовних вимог, в звязку з чим відмовляє їм в позові.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК, ст. ст. 16, 29, 182, 331, 1216, 1218, 1261 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кілійська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку спадкового майна, виділ його в натурі та внесення змін до свідоцтва про право на спадщину відмовити в звязку з необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Згідно ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_17