АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 639/251/14-ц Головуючий суддя І інстанції Іванова І.В.
Провадження № 22-ц/790/2069/15 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення злочину
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Котелевець А.В.,

Кіпенка І.С.,

за участю секретаря - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 квітня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду у розмірі 68 200 грн., моральну шкоду в сумі 15 000 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позову посилалася на те, що 28.07.2013 року о 13-45 год. на перехресті вул. Наріманова та пр-ту Постишева у м. Харкові сталося зіткнення автомобілів «БМВ», державний № НОМЕР_1, під керуванням її сина ОСОБА_4, та автомобіля «Ауді-80», державний № НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого належний їй автомобіль «БМВ» зазнав механічних ушкоджень.

Робітниками ДАЇ був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП від 28.07.2013 року, відповідно до якого саме водій ОСОБА_2 порушив вимоги дорожнього знаку 2.1 «надати перевагу» та п. 16.11 ПДР України, що призвело до зіткнення з автомобілем «БМВ», який рухався по головній дорозі.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.09.2013 року ОСОБА_2 було звільнено від відповідальності та справу закрито за відсутністю складу правопорушення. Вказану постанову було скасовано в апеляційному порядку та встановлено факт порушення вимог ПДР України х боку водія ОСОБА_2, а саме - дорожнього знаку 2.1 «надати перевагу» та п. 16.11 ПДР України, визнано його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, але в зв»язку зі сплином строків давності, провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Внаслідок вище зазначеного ДТП автомобілю «БМВ», що належить позивачці, було завдано механічні пошкодження. Відповідно до висновку експертного авто-товарознавчого дослідження Харківського НДІСЕ № 7316 від 06.09.2013 року, матеріальна шкода від пошкодженого автомобіля складає 68 200,28 грн.

Також, позивачкою були понесені витрати, пов»язані з розглядом даної справи, в сумі 4 023,68 грн., які вона також просила стягнути з відповідача на її користь.

Крім того, внаслідок вказаної ДТП ОСОБА_3 була завдана моральна шкода, що полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв»язку із пошкодженням її майна. Як зазначила позивачка, тривалий час вона не могла користуватися своїм автомобілем, як постійним транспортним засобом пересування, вимушена була витрачати особистий час на ремонт авто, пошук запасних частин. Вказану моральну шкоду ОСОБА_3 оцінила у 15 000 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 квітня 2014 року позов ОСОБА_3 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 68 200 грн., вирішено питання про судові витрати. В іншій частині позову - відмовлено.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 грудня 2014 року заяву ОСОБА_2 про перегляд вказаного заочного рішення - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування зазначеного заочного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити в повному обсязі.

Посилається на те, що в діях водія ОСОБА_4 також є порушення правил дорожнього руху, що не було враховано судом першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Приймаючи рішення про стягнення майнової шкоди з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив із того, що постановою апеляційного суду Харківської області від 15 листопада 2013 року встановлена вина ОСОБА_2 у скоєнні ДТП, що мало місце 28 липня 2013 року, а тому, відповідно до п. 3 ст. 61 ЦПК України вказані обставини не доказуються при розгляді інших справ.

Повністю з такими висновками суду погодитися не можна за таких підстав.

Колегія суддів при вирішення даного спору виходить з вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України, якою передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої постановлено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4 роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Суд першої інстанції надав належну оцінку наявній в матеріалах справи постанові апеляційного суду Харківської області від 15 листопада 2013 року, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_2 було закрите в зв'язку зі спливом строків давності притягнення до адміністративної відповідальності. ( а.с. 8)

За змістом вказаної постанови 28.07.2013 року о 13-45 год. на перехресті вул. Наріманова та пр-ту Постишева у м. Харкові сталося зіткнення автомобілів «БМВ», державний № НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля «Ауді-80», державний № НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого автомобіль «БМВ» зазнав механічних ушкоджень.

Водій ОСОБА_4 , рухався по проспекту Постишева, при проїзді перехрестя керувався вимогами знаку 2.3 « головна дорога».

ОСОБА_2, який рухався по вул. Наріманова, при проїзді перехрестя мав виконати вимоги знаку 2.1 «дати дорогу».

Обов»язок водія ОСОБА_2, що рухався по другорядній дорозі не залежить від того з перевищенням швидкості їде транспортний засіб по головній дорозі або ні.

На перехресті світлофор в момент ДТП не працював, отже за таких підстав водій повинен керуватися правилами проїзду нерегульованих перехресть та установленими на перехресті знаками пріоритету,( п. 16.1 ПДР України) тобто, водій ОСОБА_2 повинен був дати дорогу водію ОСОБА_4, який їхав по головній дорозі.

Судом була проведена судово авто - технічна експертиза, на розгляд якої були поставлені питання відносно відповідності дій водія ОСОБА_4 правилам дорожнього руху в умовах ДТП від 28. 07. 2013 року, оскільки із постанови апеляційного суду Харківської області від 15 листопада 2013 року, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_2 було закрите в зв'язку зі спливом строків давності притягнення до адміністративної відповідальності не вбачається, чи відповідали дії водія ОСОБА_4 правилам дорожнього руху.

Згідно висновкам експертизи водій ОСОБА_4 повинен був діяти згідно з вимогами п.п. 10. 1 та 12. 3 Правил дорожнього руху , його дії не відповідали вказаним вимогам Правил і, з технічної точки зору знаходились у причинному зв'язку з пригодою. ( а.с. 159 - 161)

Отже, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, відшкодовується у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. (п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України)

У п. 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності).

З урахуванням того, що дії водія ОСОБА_2 у більшому обсязі не відповідали правилам дорожнього руху і стали причиною ДТП, оскільки він їхав по другорядній смузі і повинен був дати дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, тому розмір відшкодування шкоди судова колегія визначає з урахуванням вказаних обставин у такому розмірі: 90% покладається на ОСОБА_2 і 10% на ОСОБА_4

Відповідно до висновку експертного авто - товарознавчого дослідження Харківського ХНДІСЕ від 06. 09. 2013 року матеріальна шкода від пошкодженого автомобіля складає 68 200, 28 коп. ( а.с. 13 - 19).

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 67 518 грн. 28 коп. з урахуванням ступеня вини учасників ДТП. (68 200, 28 грн. - 10% від вказаної суми у розмірі 682 грн. = 67 518 грн. 28 коп. )

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням часткового задоволення позову, суд присуджує позивачеві судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. (ч. 1 ст. 88ЦПК України.)

За таких підстав, розмір судового збору слід зменшити з 833 грн. до 675 грн. 18 коп.

Вартість за проведення судової авто технічної експертизи складає 3072 грн., платником якої є ОСОБА_2 ( а.с. 151)

Отже, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за проведення експертизи слід стягнути 10% від її вартості у розмірі 307 грн. 20 коп.

З урахуванням взаємозарахування з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_3 67 211 грн. 08 коп. ( 67 518 грн. 28 коп. - 307 грн. 20 коп. = 67 211 грн. 08 коп.)

В іншій частині позивачем рішення суду не оскаржувалось і судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 1 ст. 309, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 квітня 2014 року - змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Зменшити суму, що підлягає сплаті з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, до 67 211 грн. 08 коп., судовий збір до 675 грн. 18 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді: