Номер провадження 4с/331/2/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2015 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний м. Запоріжжя області у складі:

головуючого - судді Світлицької В.М.

за участю секретаря Богач А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, заінтересовані особи ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариства ПроКредитБанк, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на дії державного виконавця Комунарського ВДВС Запорізького міського управління юстиції, заінтересовані особи ОСОБА_3, ПАТ ПроКредитБанк. В скарзі зазначено, що 15.05.2014 року заявник звернувся до Комунарського ВДВС з заявою про зняття арешту, накладеного постановою державного виконавця Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ від 14.05.2010 року № 731/4/10. Листом за підписом в.о. начальника Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ йому відмовлено у знятті арешту та повідомлено про можливість звернутися до суду. Зазначений лист отриманий заявником 22.08.2014 року. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати протиправними дії в.о. начальника Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ щодо надання відповіді, отриманої 22.08.2014 р., визнати протиправною бездіяльність в.о. начальника Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ щодо не зняття арешту, накладеного постановою державного виконавця Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ від 14.05.2010 року № 731/4/10, зобовязати Комунарський ВДВС Запорізького МУЮ виконати приписи ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, винести постанову про закінчення виконавчого провадження, зобовязати Комунарський ВДВС Запорізького МУЮ зняти арешт, накладений постановою державного виконавця Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ від 14.05.2010 року № 731/4/10.

У судовому засіданні представник заявника, посилаючись на обставини, викладені в скарзі, підтримав скаргу у повному обсязі та просить суд її задовольнити.

Представник Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неприбуття не відомі. Його неявка не перешкоджає розгляду скарги по суті.

Заінтересовані особи в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи, оскільки наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду її по суті.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, розглянувши матеріали, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України.

Судом встановлено, що 15.05.2014 року заявник звернувся до Комунарського ВДВС з заявою про зняття арешту, накладеного постановою державного виконавця Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ від 14.05.2010 року № 731/4/10.

Як зазначено в скарзі, 22.08.2014 року заявником отримано лист за підписом в.о. начальника Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ йому відмовлено у знятті арешту та повідомлено про можливість звернутися до суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.99 № 606-XIV з наступними змінами (далі Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону України Про виконавчу службу виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених в цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 6 Закону Про виконавче провадження, державний виконавець зобовязаний не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно зі ст. 7 цього ж Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Державний виконавець, серед іншого, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України „Про виконавче провадження, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, зокрема, якщо

у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи.

Відповідно до листа Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ від 28.01.2015 року № 2358/4, 22.09.2011 року, державним виконавцем Лавровою К.А. винесено постанову про повернення виконавчого листа № 2-627, виданого 01.04.2010 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя, стягувачеві на підставі п.5 ст. 47 Закону України „Про виконавче провадження, вжитими державним виконавцем заходами встановити місце мешкання виявилось безрезультатним. Крім того, 22.09.2010 року, державним виконавцем Носовою І.С. винесено постанову про повернення виконавчого листа № 2-627, виданого 01.04.2010 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя, на підставі п.2 ст. 40 Закону України „Про виконавче провадження, у звязку з відсутністю майна боржника.

Згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 45015723 міститься обтяження, а саме, арешт рухомого майна ОСОБА_1, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №731/4/10 від 14.05.2010 р. термін дії обтяження встановлено до 07.06.2015р.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на час видачі виконавчого листа), виконавчі листи можуть бути предявлені до виконання - протягом трьох років.

Згідно з ч.1 п.6 ст.37 (в редакції що діяла на час видачі виконавчого листа), та ч. 1 п.6 ст.49 у теперішній редакції Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Таким чином, строк предявлення до виконання виконавчого листа №2-627 від 01.04.2010 року вже сплив, виконавчий лист повернуто стягувачеві, а виконавче провадження фактично завершено.

Проте, наявність постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 731/4/10 від 14.05.2010 року, позбавляє ОСОБА_1 можливості розпоряджатися своїм майном, що порушує його законні права, оскільки виконавчий документ, який слугував підставою для винесення постанови про накладення арешту на майно боржника на примусовому виконанні вже не перебуває.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження», начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що бездіяльність Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1, накладеного постановою державного виконавця Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ від 14.05.2010 року є неправомірною.

Стосовно вимог про визнати протиправними дій в.о. начальника Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ щодо надання відповіді, зобовязання Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ виконати приписи ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, винести постанову про закінчення виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві відповідно до вимог ст.ст. 3,11,31 ЦПК України, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду є обов'язком суду ( стаття 4 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів. Отже , необхідною умовою для звернення до суду з позовом є обовязкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів особи, тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Суд вважає, що заявником враховуючи приписи ст.385 ЦПК України, не пропущено строк на оскарження дій державного виконавця, оскільки жодних відомостей в матеріалах виконавчого провадження про отримання заявником будь яких відомостей щодо виконавчого провадження немає.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 383389 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Поновити строк ОСОБА_1 для подання скарги до суду.

Скаргу задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ неправомірною щодо не зняття арешту, накладеного постановою від 14.05.2010 року № 731/4/10.

Зобовязати Комунарський ВДВС Запорізького МУЮ зняти арешт, накладений постановою від 14.05.2010 року № 731/4/10.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги.

Суддя : В.М. Світлицька