Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі : головуючого судді Леміш О.М.,

при секретарі Химинець О.Я.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

педставника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

спеціаліст ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання і повернення дитини ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей . Свій позов позивач мотивував тим, що з 03.10.997 року по 01.04.2013 року він з ОСОБА_3 перебував в шлюбі , який було розірвано на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.04.2013 року. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2. Вищевказаним заочним рішенням суду дітей залишено на вихованні матері. Однак діти не бажають знаходитись біля матері, не проживають з нею. ОСОБА_3 не займається вихованням та утриманням доньок, діти проживають та знаходяться на повному утриманні позивача. Таким чином позивач просив визначити місце проживання дітей з ним.

ОСОБА_3 також звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про відібрання та повернення дитини, який мотивувала тим, що ОСОБА_1 маніпулює дітьми, після їх останнього спільного відпочинку для задоволення власних матеріальних потреб , окрім того набуло законної сили рішення суду яким вже встановлено місце проживання дітей , а також відповідач звертався до органу опіки та піклування, яким йому було відмовено у зміні місця проживання дітей . Таким чином ОСОБА_3 просила відібрати її доньку ОСОБА_6 від ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач та предстаник позивача за первісним позовом, вимоги підтримали та просили суд такі задовільнити, що стосується зустрічного позову то просили відмовити в задоволенні такого.

Відповідачка по первісному позові/ позивачка за зустрічним позовом / в судоовму засіданні проти первісного позову - заперечила, зустрічний підтримала та просила суд такий задовільнити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, позицію неповнолітньої ОСОБА_6 , яка зазначила, що бажає проживати з батьком ОСОБА_1 та думку спеціаліста ОСОБА_4, яка підтвердила позицію неповнолітньої та зазначивши, що мати не брала та не бере участі у вихованні дітей , дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню , а зустрічний до залишення без задоволення з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 03.10.997 року по 01.04.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі , який було розірвано на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.04.2013 року. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вищевказаним заочним рішенням суду дітей залишено на вихованні матері.

Разом з тим, судом встановлено, що діти не бажають знаходитись біля матері, не проживають з нею. ОСОБА_3 не займається вихованням та утриманням доньок, діти проживають та знаходяться на повному утриманні позивача. Окрім того , ОСОБА_7 досягла, 16 років , що дає їй можливість самій визначати своє місце проживання.

ОСОБА_1 має постійний заробіток , проживання доньок з ним, відповідає інтересам останніх, він постійо цікавиться їх успіхами, приймає участь у у роботі батьківського комітету . Позивач спиртними напоями не зловживає та має позитивну характеристику. Також позивач жодним чином не створює перешкод для спілкування матері / відповідачки за первісним позовом/ з дітьми.

Згідно вимог ст. 160 СК Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст. 161 СКУ Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести:

етичні і інші особисті якості батьків, відносини, існуючі між кожним з батьків і дитиною;

можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків.

прихильність дитини та стан її здоров'я.

заборона передачі дитини на проживання тому з батьків хто не має самостійного доходу, тощо.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до принципу №6 «Декларації прав дитини», прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., яка є частиною національного законодавства України /далі Декларація/ - дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Таким чином, суд враховуючи бажання дитини, вважає за необхідне визначити місце проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_6, оскільки судом були встановлені виняткові обставини, які б вказували на необхідність проживання дитини разом з батьком - ОСОБА_1 .

Окрім наведеного, судом встановлено, що відповідачем /позивачем по зустрічному позові/ не надано суду належних та допустимих доказів, які б вказували на наявність обставин необхідних для задоволення позову про відібрання і повернення дитини. А тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити, оскільки суд вважає, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України позивач за зустрічним позовом не довела ті обставини, на які посилається як на підстави своїх вимог.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212-215, 218 ЦПК України суд,-

РІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей - задоволити.

Визначити місце проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 з їх батьком - ОСОБА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання і повернення дитини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 260 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

З повним рішенням суду сторони можуть ознайомитись 23.02.2015 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Леміш О.М.