Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/1864/13-ц Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 45 Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Товянської О.В., Микитюк О.Ю.,

при секретарі: Кравчук Л.С..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Полісьбуд" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ТОВ „Полісьбуд" звернулося до суду з вказаним позовом та в обгрунтування позовних вимог зазначило, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1. Свої зобов"язання щодо сплати житлово-комунальних послуг виконує не в повному обсязі, у зв»язку з чим за період з 01.12.2008 року по 31.10.2011 року утворилася заборгованість в сумі 2000.42 грн. З урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути вказану суму. 1742.80 грн. інфляційних нарахувань та 3% річних від простроченої заборгованості в сумі 331.32 грн.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 02 липня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 2000,42 грн. боргу, 1411,06 грн. інфляційних втрат, 180,20 грн. річних. В задоволенні решти позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати, постановити нове - про відмову в задоволені позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що з грудня 2008 року по травень 2010 року будь-які послуги відповідачем не надавалися, договір про надання таких послуг не укладався, тарифи не затверджувалися.

Заслухавши доводи осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1. договір про інвестування будівництва вказаної квартири нею з позивачем укладено 19 грудня 2006 року (а.с. 22-24).

В період з 01 грудня 2008 року по 31 травня 2010 року (а.с. 67-71) відповідачем не вносилася плата за комунальні послуги, у зв»язку з чим виникла заборгованість в сумі 2000.42 грн. (а.с. 67-71).

У відповідності до вимог ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Забудовником вказаного будинку та власником частини приміщень є ТОВ «Полісьбуд».

З часу прийняття в експлуатацію (13.11.2008 року), вказаний будинок перебуває на балансі позивача, який здійснює його обслуговування з 01.12.2008 року (а.с. 16, 90-91), а тому висновок суду першої інстанції про те, що відповідач із цього часу фактично користується наданими послугами (є споживачем житлово-комунальних послуг), є правильним.

Згідно з вимогами ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач, зокрема, зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, несвоєчасне виконання відповідачем вимоги щодо укладення договору, не є підставою для звільнення його від обов»язків по утриманню спільного майна.

Посилання відповідача на ту обставину, що позивачем послуги по утриманню будинку та прибудинкової території до 31.05.2010 року не надавалися, будь-якими допустимими доказами не підкріплені, а тому правильно не прийняті до уваги судом першої інстанції.

При цьому суд першої інстанції обгрунтовано не прийняв як доказ ненадання послуг пояснення свідків, поскільки у відповідності до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на ту обставину, що тарифи, на підставі яких проводилося нарахування заборгованості, встановлені неправомірно, оскільки будь-яких доказів цього не надано.

Крім того, чинне законодавство, на момент встановлення таких тарифів, не містило норм, які забороняють суб»єктам господарювання, що не перебувають у комунальній власності, самостійне встановлення тарифів на комунальні послуги або передбачають їх обов»язкове узгодження з органами місцевого самоврядування.

Крім того, як вбачається з рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 29.12.2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 06.04.2015 року, ОСОБА_1 відмовлено в позові щодо визнання незаконними дій відповідача щодо нарахування оспорюваної заборгованості (а.с. 74-75, 76-77).

За таких обставин суд першої інстанції обгрунтовано стягнув зазначену заборгованість з відповідача.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обов'язок, а не право сторін, відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги. Таким чином, у суду першої інстанції були достатні підстави для покладання відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України на відповідача.

Ця правова позиція визначена постановою Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді