АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 668/7269/15-ц
Номер провадження 22-ц/791/2862/2015 Головуючий в І інстанції Кузьміна О.І.,
Категорія Доповідач: Колісниченко А.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
за участю секретаряОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 21.07.2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року до суду із зазначеним позовом до суду звернувся ОСОБА_6, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між ним та ОСОБА_5 було укладено усний договір поставки товару дизельного палива на суму 25400 грн. від 24.11.2014 року. Відповідно до усної домовленості позивач здійснив замовлення поставки товару та повну оплату його вартості на вказаний йому ОСОБА_5 розрахунковий рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк» двома платежами: на суму 7200 грн. та 16200 грн. шляхом поповнення карти через термінал, що підтверджується копією чеків за 24.11.2014 року № 5906 та № 3621. Пізніше зясувалося, що зазначений відповідачем рахунок належить ОСОБА_7 Товар, який був оплачений, позивач не отримав. Згодом, ОСОБА_6 звернувся до Суворовського РВ ХМУ УМВС України з заявою про вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, яку було внесено до ЄДР за № 0006420 від 25.11.2014 року. Постановою ст. слідчого СВ Суворовського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області ст. лейтенантом міліції Чернишовим кримінальне провадження було закрито в звязку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення йому коштів за товар. Всієї суми коштів в останнього не було та він віддав позивачу лише 4000 грн. про що написав розписку 29.01.2015 року, зазначивши « в рахунок оплати за куплену солярку у загальній сумі 25400 грн.», чим також підтвердив наявність правовідносин між сторонами. Станом на 09.06.2015 року сума боргу становить 21400 грн. На підставі чого, просив стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_7 на свою користь 21400 грн. сплачених коштів за непоставлений товар, 7575,60 грн. інфляційних витрат, 642 грн. 3 % річних, а всього 29617,60 грн. Також просив стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові витрати.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що договір між ним та позивачем щодо поставки дизельного палива не укладався. Підтвердженням цього є відсутність в матеріалах справи вказаного договору. Посилання на те, що договір було укладено в усній формі суперечить нормам чинного законодавства, а саме вимогам п.3 ч.1 ст.208 ЦК України. Крім того, ОСОБА_5 не отримував грошових коштів від позивача ОСОБА_6 в якості оплати за дизельне паливо за договором поставки, це підтверджується тими самими квитанціями, на які посилається суд як на доказ виконання позивачем ОСОБА_6 своїх зобовязань по оплаті за договором поставки. Адже в квитанціях зазначено, що грошові кошти в розмірі 7200,00 грн. та 18200,00 грн., а всього 21400,00 грн. перераховано на розрахунковий рахунок, який відкритий на імя відповідача ОСОБА_7, а отже вказані грошові кошти отримав саме він, а не відповідач ОСОБА_5 Також суд першої інстанції виходячи із наявної в матеріалах справи розписки, дійшов висновку про наявність між сторонами по справі укладеного договору поставки, за яким нібито був постановлений товар і рахувалася заборгованість по його оплаті. Однак, такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, доказам, які підтверджують вказані обставини та актам цивільного законодавства України, які регулюють порядок укладання та виконання цивільних договорів, в тому числі договору поставки. Насправді розписка була складена по факту надання ОСОБА_5 позивачеві грошових коштів у сумі 4000,00 грн. у позику, оскільки, як він пояснив, вони були йому потрібні на купівлю дизельного палива. У звязку з чим, просив заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

ОСОБА_5 та його представниця ОСОБА_8, у судовому засіданні на задоволенні апеляції наполягали, з підстав зазначених у скарзі.

Представниця ОСОБА_6 ОСОБА_9, у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до суду не зявилися, про причини неявки не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали. За таких обставин, колегія суддів, вважає за можливе розглянути справу без їх участі на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які зявилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, між сторонами було укладено договір поставки, за яким ОСОБА_6 виконав свої зобовязання і сплатив обумовлену суму, а ОСОБА_5 не поставив обумовлений договором товар. Однак з такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки суд вважав встановленими обставини, які не є доведеними, а окрім того ним порушено норми матеріального та процесуального права, що привело до неправильного вирішення спору. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі, на підставі п.п.2,4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з п.3 ч.1 ст.208 ЦК України, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (340 грн.), крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу належить вчиняти у письмовій формі. Тому, правочин повинен бути укладений між позивачем та відповідачем у письмовій формі, обовязковість дотримання якої передбачено ст.208 ЦК України.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Суд першої інстанції в обґрунтування факту укладення між позивачем та відповідачем договору поставки посилається на розписку, яка міститься в матеріалах справи та в якій зазначено, що ОСОБА_5 надав ОСОБА_6 4000 грн. в рахунок оплати за куплену солярку в загальній сумі 25400,00 грн.(а.с.4). Однак, колегія суддів вважає, що дана розписка не містить даних, які б підтверджували укладення договору, а лише підтверджує той факт, що ОСОБА_5 надав гроші у позику ОСОБА_6, та не містить будь-яких умов правочину, який би фіксував волю та наміри сторін, оскільки договір поставки є двостороннім правочином. Окрім того, сума, зазначена у розписці 25 400 грн. не співпадає із сумою, яка як стверджує позивач була сплачена ним 24.11. 2014 року шляхом поповнення карткового рахунку 23 400 грн.

Також колегія суддів відзначає, що відповідно до ч.1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивачем не було надано суду доказів того, що взаємовідносини між ним та ОСОБА_5 мали характер здійснення підприємницької діяльності. Відтак до спірних правовідносин слід застосувати положення цивільного законодавства з приводу договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На підтвердження факту укладення та виконання договору ним договору, ОСОБА_6 надав суду квитанції № 5906 та № 3621 від 24.11.2014 року з яких вбачається факт поповнення відповідного рахунку на суму 7200 грн. та 16200 грн., а всього на суму 23 400 грн.(а.с.5). Позивач стверджував, що названий рахунок відкритий на ім'я ОСОБА_7, однак будь-яких даних, які б підтверджували цей факт справа не містить. Також з наданих позивачем доказів не вбачається, що це саме ОСОБА_6 здійснив 24.11.2014 року поповнення рахунку на карту ПАТ КБ «Приватбанк».

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем не було надано суду доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги. Тому позов ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 21.07.2015 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким ОСОБА_6 у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий А.Г.Колісниченко

Судді: Л.І.Вербицька

ОСОБА_3