УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,Кафідової О.В., Леванчука А.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Черкаської області, діючого в інтересах Держави в особі державного навчального закладу «Черкаський професійний ліцей» та Міністерства освіти і науки України, до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення, за касаційною скаргою заступника прокурора Черкаської області, діючого в інтересах Держави в особі державного навчального закладу «Черкаський професійний ліцей», Міністерства освіти і науки України, на рішення Соснівського районного суду м. Черкас від 23 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року прокурор Черкаської області, діючи в інтересах Держави в особі державного навчального закладу «Черкаський професійний ліцей» та Міністерства освіти і науки України, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виселення останніх з кімнат № № 313, 322, 323 гуртожитку по АДРЕСА_1, м. Черкаси без надання іншого житлового приміщення.

Позовні вимоги прокурор обґрунтував тим, що відповідачі самовільно зайняли кімнати № № 322, 323 у вказаному гуртожитку, кімната № 313 була надана адміністрацією державного навчального закладу «Черкаський професійний ліцей» відповідачам 27 квітня 2005 року, де вони і зареєстровані. Позивач зазначає, що ордер на проживання в кімнатах № № 313, 322, 323 учнівського гуртожитку відповідачам не надавався, договір найму вказаних кімнат не укладався, у трудових відносинах відповідачі з державним навчальним закладом «Черкаський професійний ліцей» не перебувають, кімната № 313 надавалась їм в зв'язку з наявністю вільних кімнат тимчасово, а тому проживання сім'ї ОСОБА_8 у спірних кімнатах гуртожитку є неправомірним та вказані особи повинні бути виселені з них в примусовому порядку оскільки добровільно звільнити кімнати вони відмовляються.

Посилаючись на викладені обставини норми ЖК України та Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208, позивач просив суд задовольнити позов.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкас від 23 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 26 травня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Черкаської області, діючи в інтересах Держави в особі державного навчального закладу «Черкаський професійний ліцей», Міністерства освіти і науки України, просить скасувати оскаржувані рішення Соснівського районного суду м. Черкас від 23 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 26 травня 2015 року і ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що будинок по АДРЕСА_1 у м. Черкаси має статус учнівського гуртожитку, на балансі обліковувався в комунальному підприємстві «Міське архітектурне бюро» за Черкаським професійним ліцеєм з 1980 року (правонаступником Черкаського професійного ліцею є державний навчальний заклад «Черкаський професійний ліцей»). Станом на 21 липня 2009 року право власності на вказану будівлю гуртожитку зареєстровано не було.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 30 грудня 2009 року право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 у м. Черкаси, який має статус учнівського гуртожитку, визнано за Державою. Право власності на нього зареєстровано за Державою з 02 березня 2010 року, закріплений гуртожиток за Міністерством освіти і науки України і знаходиться в оперативному управлінні державного навчального закладу «Черкаський професійний ліцей» (статут ліцею а. с. 104). Функції управління майном, закріпленим за ліцеєм, тощо, здійснює Міністерство освіти і науки України.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у 1994 році ОСОБА_6, як молодому спеціалісту загальноосвітньої школи (учителю початкових класів) було надано місце в кімнаті № 907 вказаного вище гуртожитку. З 1999 року в кімнаті № 907 був зареєстрований чоловік останньої ОСОБА_7 27 квітня 2005 року вказані особи були переселені та зареєстровані до іншої кімнати № 313 гуртожитку. При наданні кімнат ордер на заселення не видавався, договір найму кімнат гуртожитку не укладався. Станом на 30 червня 2010 року, 01 жовтня 2014 року в кімнаті № 313, яка складається з 3 кімнат, житловою площею 49,5 кв. м., гуртожитку крім ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстрована дочка ОСОБА_8 Також судами встановлено, що у 2008 році нумерацію кімнати № 313 гуртожитку змінено на № 326.

Ухвалюючи у справі судове рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, виходив з того, що ОСОБА_6 працює безперервно в галузі освіти більше 20 років і була забезпечена житлом у вказаному гуртожитку, як молодий спеціаліст, за рішенням адміністрації закладу. Керуючись ст. ст. 125. 132 ЖК України, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 та члени її сім'ї проживають в кімнатах № № 322, 323, 326 та зареєстровані в кімнаті № 313 на законних підставках і не можуть бути виселенні без надання іншого житлового приміщення.

Апеляційний суд з такими висновками районного суду погодився, визнав їх обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону.

Статтями 303, 213, 214 ЦПК України на апеляційний суд покладено обов'язок по перевірці належним чином законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, ухвалення у справі законного і обґрунтованого судового рішення, однак в даному випадку апеляційним судом таких вимог закону не виконано.

Згідно зі ст. 127 Житлового кодексу Української РСР, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Відповідно до вимог ст. 128 Житлового кодексу Української РСР порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Стаття 129 Житлового кодексу Української РСР передбачає, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Пунктами 2, 10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208 (далі - Примірне положення), передбачено, що гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу.

Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вказав, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку.

З урахуванням вимог ст. ст. 127, 128, 129 ЖК України, п. 10 Примірного положення, норм Типового положення про студентський гуртожиток навчального закладу Міністерства освіти України, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 09 грудня 1993 року № 440, студентські гуртожитки навчальних закладів призначаються для мешкання студентів на період навчання. На підставі рішення про надання місця в гуртожитку власник або уповноважений ним орган навчального закладу чи студмістечка видає йому спеціальний ордер, який є єдиною підставою для мешкання на даному жилому місці.

З цих підстав є помилковим обґрунтування суду першої інстанції правомірності проживання відповідачів у гуртожитку наявністю на заяві ОСОБА_9 про надання їй тимчасового житла резолюції адміністрації закладу, яка в розумнні ст. 128 ЖК України не є відповідним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету.

ОСОБА_6 та членам її сім'ї ордер на проживання у спірних кімнатах не видавався, договір найму не укладався, профспілковим комітетом рішення про надання дозволу на проживання в учнівському гуртожитку не виносилось.

Судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин положення ст. 125 ЖК України, що регулює правовідносини у сфері користування службовим приміщенням, та ст. 132 ЖК України, оскільки будівля за адресою: АДРЕСА_1 у м. Черкаси, є гуртожитком, а відповідно житло, в якому проживають відповідачі є кімнатами гуртожитку, а не службовим приміщенням в контексті ст. 118 ЖК України.

Крім того, згідно з п. 13 Примірного положення про студентський гуртожиток вищого навчального закладу, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 13 листопада 2007 року № 1004, передбачено, що працівники вищого навчального закладу, як виняток, можуть бути поселені в студентський гуртожиток до закінчення навчального року лише за рішенням керівника вищого навчального закладу і за погодженням з органами студентського самоврядування та первинною профспілковою організацією студентів, однак відповідачі проживають у спірних кімнатах значно більший термін і не є працівниками вищого навчального закладу.

Апеляційний суд доводи апеляційної скарги щодо обґрунтованості та підставності позову не спростував, не перевірив належним чином законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на припущеннях та нормах матеріального права які не застосовуються до спірних правовідносин.

За таких обставин, оскаржуване в касаційному порядку судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. ст. 303, 213-214 ЦПК України. З підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України, воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора Черкаської області, діючого в інтересах Держави в особі державного навчального закладу «Черкаський професійний ліцей», Міністерства освіти і науки України, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 26 травня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова В.М. Колодійчук А.О. Леванчук