Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/162/15 Головуючий у 1 інстанції: Крамаренко І.А.
Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2014 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, який діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району про виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення, який в ході судового розгляду уточнено.

У позові зазначалось, що 28.02.2008 року сторони по справі уклали кредитний договір №ZPD0GI, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 284 000, 00 грн. строком до 28.02.2033 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банк і відповідач уклали іпотечний договір № ZPD0GI, за яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 50.20, житловою площею 28.30 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав. Банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки і суд ухвалив рішення на користь банку.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд виселити відповідача та його неповнолітніх дітей з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2014 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про виселення задоволено.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника апелянта та заперечення представника банку, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 28.02.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №ZPD0GI, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 284 000, 00 грн. строком до 28.02.2033 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28.02.2008 року між банком і відповідачем було укладено іпотечний договір № ZPD0GI, за яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 50.20, житловою площею 28.30 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2013 року звернуто стягнення на квартиру загальною площею 50,20 кв.м , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Зазначене рішення суду набрало чинності.

Згідно з ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

За змістом ч.1 ст.40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

У ч. 2 і ч. 3 ст.40 Закону України "Про іпотеку" законодавець також установлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено ч. 3 ст. 109 ЖК України.

Згідно з інформацією МКП «Основаніє» в іпотечній квартири зареєстрований відповідач ОСОБА_3 ( з 08.01.2004 року) та його неповнолітні діти: ОСОБА_4 (з 13.10.2009 року) та ОСОБА_5 (з 13.10.2009 року).

26 грудня 2013 року банк направив відповідачу повідомлення про добровільне виселення його з іпотечної квартири, на яку звернено стягнення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник банку пояснив, що за заявою ОСОБА_3 було вирішено питання про нестандартну реструктуризацію його боргу та надано суду службову записку, за умовами якої ОСОБА_3 запропоновано погасити заборгованість за кредитним договором №ZPD0GI в сумі 410 000 грн. Проте, відповідач ніяких дій щодо погашення заборгованості не прийняв.

Суд повно і всебічно дослідив обставини справи, доводи і заперечення сторін, дав належну оцінку всім наданим суду доказам у їх сукупності та дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог та виселення із іпотечної квартири, на яку звернено стягнення за рішенням суду, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Доводи апелянта про те, що банк повинен був направити три письмові вимоги йому та неповнолітнім дітям, а не письмове повідомлення тільки йому є безпідставними. Вимоги закону про направлення мешканцям письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення не стосується виселення мешканців на підставі рішення суду про зверненням стягнення на предмет іпотеки, а стосується позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пояснення в апеляційного суді представника ОСОБА_3 про те, що зазначена квартира не була придбана за кредитні кошти, а тільки передана в іпотеку, тому громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення являються необґрунтованими.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. В суді першої інстанції такі вимоги не розглядалися та в апеляційній скарзі на них не посилалися.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.109 Житлового Кодексу України виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті.

Рішення суду відповідає матеріалам справи та закону. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2014 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: