Справа № 333/3983/15-ц
Пр. № 2/333/1955/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Наумової І.Й.,

при секретарі Кунець В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», третя особа: Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання, повязаного з виробництвом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», третя особа: Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання, повязаного з виробництвом, в якому зазначив, що з 7 серпня 1986 року він працював в ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь». 24 березня 2015 року був звільнений за станом здоровя за п.2 ст. 40 КЗпП України. Виходячи з впливу небезпечних виробничих чинників він отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК від 24.03.2015 р. сер. АБ № 0027637 йому встановлено 30% втрати професійної працездатності. Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 було складено 16.02.2015р..

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 16.02.2015 року встановлено, що захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах шкідливих виробничих факторів на ВАТ «Запоріжсталь». Позивач зазначає, що професійне захворювання встановлено лише 10 грудня 2014 року. Однак професійне захворювання відбулося за довго до складання медичного висновку та акту розслідування, з моменту тривалого впливу в умовах шкідливих виробничих факторів він вже мав стійку втрату працездатності, фізичну та психологічну травму за обставин які склалися, що підтверджується Медичним висновком ДУ «Інститут медицини національної академії медичних наук України» клініка професійних захворювань від 10.12.2014 року № 4054. Вважає захворювання було тривалим.

Позивач вказує, що за станом здоровя він обмежений у побуті, у звязку з отриманим професійним захворюванням він постійно вимушений знаходиться під наглядом лікарів, проходити систематичні курси стаціонарного і амбулаторного лікування у медичних закладах. Унаслідок цього порушені його звичайні соціальні звязки, та він постійно знаходиться у нервовій напруженості, що негативно впливає на його психологічний стан. З моменту отримання професійного захворювання у нього погіршився сон, постійно знижений настрій, млявість, та підвищена дратівливість. У звязку з професійним захворюванням та втратою професійної працездатності, для організації свого життя і життя своєї родини він докладає додаткові зусилля. Сукупність всіх цих обставин впливає на його моральний стан та завдає великі душевні переживання. У звязку з цим, позивач просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у звязку з отриманням професійного захворювання в розмірі 500 000 грн..

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі на підставах, викладених в позові, просили позов задовольнити. Позивач пояснив, що внаслідок отриманого професійного захворювання та його віку, він не має можливості знайти роботу, на його отриманні знаходиться донька-інвалід, яка є студенткою і потребує допомоги на навчання. Додав, що розмір моральної шкоди він вирахував за три роки, а саме за роки, які йому необхідно було б допрацювати на підприємстві до пенсійного віку. Також зазначив, що з фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань щомісячно він отримує близько 3000 грн. на лікування, з центру зайнятості отримує близько 4000 грн. щомісяця. Позивач пояснив, що в разі повідомлення ним при проходженні періодичних медичних оглядів про проблеми зі станом здоровя, він міг би втратити роботу.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення (а.с.45-46), в яких зазначив, щоз санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, а також карт умов праці вбачається, що позивач працював повний робочий день майстром та старшим майстром формовочної дільниці, умови та характер праці за зазначеними посадами відносяться до 3 ступеню ІІІ класу. Протягом трудової діяльності позивача на підприємстві, відповідачем здійснювалась атестація робочих, за результатами якої позивач був ознайомлений належним чином. Протягом всього часу трудової діяльності, відповідач забезпечував, як того вимагають норми ЗУ «Про охорону праці», позивача належним спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту згідно встановлених норм, організовував щорічні медичні огляди позивача, за наслідками яких він щоразу визнавався придатним до виконання робіт за основною професією. ВАТ «Запоріжсталь» вважає, що відсутні підстави для віднесення обовязку щодо відшкодування моральної шкоди на відповідача по справі,оскільки склад умов відшкодування моральної шкоди врозумінні ст. 173-1 КЗпП (в ред. від23.01.1997р.), ст. 12 Закону України «Про охорону праці» (в ред. від 15.05.1996 р.) не сформований фактичнимиправовідносинами, що склалися між сторонами спору: відсутня вина відповідача; причина виникненняпрофзахворювання - неякісне медичне обслуговування та приховування власних захворювань з боку позивача. Відповідач зазначає, що позивачем не доведені належними доказами фактори, необхідні для підтвердження моральних страждань, окрім того вина підприємства в спричиненні моральної шкоди позивачу відсутня. Відповідач просить суд відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1.

Представник третьої особи, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, заяв, клопотань до суду не надавав.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши всі надані докази у сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 07.08.1986 року працював на ВАТ «Запоріжсталь» та 22.06.2014 року був звільнений у звязку з невідповідністю стану здоровя виконуваної роботи, п.2 ст.40 КЗпП України (а.с.7-9).

Згідно даних трудової книжки з 1986 року по серпень 2014 року позивач працював майстром формувальної дільниці сталеливарного відділення виробництва фасонного лиття ливарного цеху. 05.08.2014 року позивача переведено формувальником ручної формовки 6 розряду в том же цеху.

За даними санітарно-гігієнічної характеристики умов праці ОСОБА_1 від 23.10.2014 року, умови та характер праці за зазначеними посадами відносяться до 3 ступеню ІІІ класу. Згідно висновків за результатами періодичних медичних оглядів за останні 5 років протипоказань до роботи не виявлено (а.с.16-19).

Згідно медичного висновку центральної лікарсько-експертної комісії від 10.12.2014 року, складеного клінікою професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України», ОСОБА_1 встановлений висновок: хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення. Прикореневий та базальний пневмофіброз. ЛН Іст. (перша). Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкого (II) ступ. Встановлено, що ці захворювання мають професійний характер, повязані з роботою в умовах впливу пилу, дії токсичних та подразнюючих речовин, несприятливого мікроклімату, шуму (а.с.3).

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16.02.2015 року, виявлене у ОСОБА_1 професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ВАТ «Запоріжсталь» та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу, відсутність скарг ОСОБА_1 на стан здоровя при проведені періодичних медичних оглядів та випадків тимчасової втрати працездатності з шкідливими умовами праці (а.с.12-14).

Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у надані та соціальної допомоги АБ №0027637 ОСОБА_1 встановлено 30% втрати професійної працездатності (первинно) (а.с.11).

За випискою із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 з 25.11.2014 року по 12.12.2014 року та виписок з карт від 17.010.2014 року, 10.02.2015 року, 17.11.2014 року останньому протипоказана робота в умовах пилу, токсичних та подразнюючих речовин, шуму, несприятливого мікроклімату, рекомендовано санаторне лікування в санаторіях та динамічне спостереження у лікарів за місцем проживання (а.с.4-5, а.с.26-29).

Листом клініки професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» від 24.03.2015 року, директора по охороні праці, промислової та техногенної безпеки ВАТ «Запоріжсталь» повідомлено про відсутність перегляду рішення ЦЛЕК щодо стану здоровя ОСОБА_1 та зазначено про неякісне проведення медичних оглядів ОСОБА_1 (а.с.48).

Відповідно до ст.29 КЗпП України, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобовязаний, крім іншого, проінформувати працівника під розписку про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних чи шкідливих виробничих факторів, та можливі наслідки їх впливу на здоровя, їх права на пільги і компенсації.

Позивачем в судовому засіданні не заперечувалось, що останній був повідомлений з умовами праці на підприємстві, та з наявністю зазначених хвороб звернувся до лікарів в жовтні 2014 року, лише після переведення його з посади майстра на посаду формувальника ручної формовки.

Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується в установленому законом порядку.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, повязаних з роботою. Перелік професійних захворювань за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя, затверджується КМУ.

Позивачем в судовому засідання було зазначено, що він щомісяця отримує від фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань щомісячно близько 3000 грн. на лікування.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року зазначено, що застрахованим громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України ( 254к/96-ВР ).

Згідно ст.237-1 КЗпПУ, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров'я.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються, характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Окрім того, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних та душевних страждань, також враховує характер правопорушення, форму та ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року регламентовано, що громадяни, яким встановлена постійна втрата професійної працездатності мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п.4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності

Суд критично ставиться до посилання представника відповідача на відсутність вини відповідача в ушкодженні ї здоровя внаслідок професійного захворювання, зазначаючи, що відсутні порушення правил з охорони праці з боку відповідача та позивач свідомо приховував факти та обставини захворювань і погіршення стану здоровя, оскільки судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 має професійне захворювання, встановлене відповідним медичним висновком, яке виникло внаслідок довготривалого часу роботи в умовах впливу пилу, дії токсичних та подразнюючих речовин, несприятливого мікроклімату, шуму на ВАТ «Запоріжсталь».

Враховуючи наведене суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що позивач не має права вимагати відшкодування моральної шкоди за ушкодження його здоровя внаслідок професійного захворювання.

Таким чином, у позивача наявні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику ушкодженням здоровя внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, в звязку з чим позивач отримав втрату працездатності на 30%, постійно проходить стаціонарне і амбулаторне лікування, та в звязку з наявністю встановлених йому захворювань певним чином порушився нормальний уклад його особистого життя.

Суд також враховує те, що позивач був ознайомлений з наявністю шкідливих виробничих факторів на підприємстві, вперше позивачу було встановлено зазначені діагнози професійного захворювання лише в 2014 році, коли його було переведено на іншу посаду, на протязі тривалого часу роботи на підприємстві при проходженні медичних оглядів з боку позивача приховувались власні захворювання. Але, незважаючи на наведене та погіршення стану його здоровя, позивач добровільно, з власної волі продовжував працювати на роботі зі шкідливими умовами.

Вказані обставини, на думку суду, зменшують протиправність діяння відповідача шкоди його здоровю.

Крім того, суд вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що виявлене у нього професійне захворювання порушило його соціальні звязки, він постійно знаходиться в нервовій напруженості, що негативно впливає на його психологічний стан. Не надано суду доказів того, що у позивача саме у звязку з професійним захворюванням погіршився сон, постійно знижений настрій, млявість та підвищена дратівливість.

Надані позивачем виписки з медичних карт підтверджують факт перебування його на стаціонарних лікуваннях та підтверджують наявність у нього виявлених відповідними медичними висновками захворювань.

Суд, також, не може взяти до уваги і доводи позивача та його представника про те, що у звязку з професійним захворюванням та втратою працездатності для організації свого життя і життя своєї родини позивач докладає додаткові зусилля, має доньку - інваліда, яка є студенткою, не може працювати і утримувати родину, оскільки позивач отримує належні виплати і від Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та кошти від Центра зайнятості, має дружину, щодо працездатності чи непрацездатності якої не надав суду жодних доказів, а його донька є повнолітньою і на травень 2015 року є студенткою вже 5-го курсу навчання.

Враховуючи наведені обставини, а також виходячи з вимог законодавства, що регулює питання відшкодування шкоди здоровю внаслідок професійного захворювання, а також вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку про те, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 500 000 грн. є завищеним.

Враховуючи характер отриманого позивачем професійного захворювання, конкретні обставини справи і їх наслідки, ступінь втрати професійної працездатності, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з огляду на приписи ст.23 ЦК України, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 7 000 грн..

Крім того з відповідача підлягає, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стягненню на користь держави судовий збір при розгляді справи у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 208, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. 23 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпПУ, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», третя особа: Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання, повязаного з виробництвом, - задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь держави судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя І.Й. Наумова