У Х В А Л А

судового засідання

23.06.2015 року Франківський районний суд міста Львова у складі:

головуючого -судді Мартинишин М.О.

при секретарі - Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Львова у приміщенні суду заяву ОСОБА_1, з участю заінтересованих осіб: державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду з заявою, з участю заінтересованих осіб: державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа №2/465/491/13, виданого 11.02.2014 року Франківським районним судом м. Львова таким, що не підлягає виконанню.

Посилається на те, що у Франківському ВДВС ЛМУЮ знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/465/491/13, виданого 11.02.2014 року Франківським районним судом м. Львова у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення. 04.03.2015 року на адресу ОСОБА_1 надійшло попередження про проведення виконавчих дій 10.03.2015 року. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 14 січня 2014 року був укладений договір позички квартири, за умовами якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_4 прийняв у строкове безоплатне користування квартиру АДРЕСА_1. Договір укладений строком на 2 роки. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду 17.11.2014 року скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14.08.2014 року, позов задоволено, визнано протиправними дії державного виконавця Франківського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_2 щодо складання актів державного виконавця від 29.05.2014 року та внесення в них відомостей щодо вчинення ОСОБА_4 перешкод у проведенні виконавчих дій щодо примусового виконання виконавчого листа № 2/465/491/13. Оскільки виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником, а тому питання про вселення стягувача в такому разі вважає вирішується в судовому порядку. Вважає, що ОСОБА_4 не є боржником за даним виконавчим провадженням, питання щодо вселення ОСОБА_3 повинно вирішуватися в судовому порядку, а не шляхом відновлення виконавчих дій, а тому просить заяву задоволити.

В судове засідання боржник та його представник, державний виконавець не зявились, про дату, місце і час розгляду заяви були повідомлені судом належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомили. Суд вважає можливим розглянути подану заяву за відсутності сторін, у звязку з тим, що відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України, їх неявка не є перешкодою розгляду заяви.

Представник стягувача в судовому засіданні заяву не визнав, заперечував проти її задоволення, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та з підстав, які зазначені в письмовому запереченні, який міститься у матеріалах спарв.Просить відмовити боржнику у задоволенні його заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню за безпідставністю.

Заслухавши пояснення представника стягувача, дослідивши зміст заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 20.01.2014р. квартиру АДРЕСА_2 було визнано спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1. Зобовязано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні квартирою № 12 по вул. Науковій, 64 у м. Львові та вселити ОСОБА_3 у це житло.

11.02.2014 року Франківським районним судом м. Львова було видано виконавчий лист №2/465/491/13, відповідно до якого 12.03.2014 року Франківським відділом ДВС Львівського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 42484269 та зобовязано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні квартирою №12 по вул. Науковій, 64 у м. Львові та вселити ОСОБА_3 у це житло.

З матеріалів справи вбачається, що боржник перешкоджає стягувачу у користуванні квартирою №12 по вул. Науковій, 64 у м. Львові та вселенні стягувача у це житло, а тому фактично рішення суду не виконане.

Відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З огляду на те, що статтею 129 Конституції України встановлено, що рішення суду, яке вступило в законну силу є обовязковим для виконання по всій території України.

У відповідності з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Відповідно до ч.4 ст.369 ЦПК України суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Згідно ч.6 ст. 79 Закону України «Про виконавче провадження», у разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 89 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 23.10.2014 року визнано договір позички квартири від 14.01.2014 року, укладений між ОСОБА_1 як позичкодавцем та ОСОБА_4 як користувачем про безоплатне надання для користування останньому квартири АДРЕСА_2 недійсним. Заборонено вчиняти співвласниками квартири АДРЕСА_2 будь-які дії щодо відчуження, надання чи передання права володіння, користування чи розпорядження даною квартирою особами, без попередньої згоди другого зі співвласників, викладеної у письмовій формі з нотаріальним посвідченням. Рішення суду не оскаржено та набрало законної сили.

Отже, враховуючи те, що вищезазначений договір позички визнаний недійсним, правових підстав для перебування у спірній квартирі ОСОБА_4 та відношення останнього до виконавчого провадження № 42484269 немає та те, що ОСОБА_4 чинить перешкоди стягувачу у вселенні згідно даного виконавчого провадження не підтверджується.

А тому аналізуючи зібрані в судовому засіданні докази, беручи до уваги ту обставину, що заявник є боржником в виконавчому провадженні, а стягувача не було вселено у квартиру АДРЕСА_2, виконавчі дії державним виконавцем проводяться не в порядку відновлення виконавчого провадження, а в межах відкритого виконавчого провадження. Крім цього, послання боржника на ч.6 ст.79 Закону України «Про виконавче провадження», суд вважає безпідставним, так як дана норма застосовується лише після закінчення виконавчого провадження в результаті вселення стягувача в дане житло та подальшого перешкоджання проживанню (перебуванню), сятгувача у приміщенні, в яке його вселено.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що підстави для визнання виконавчого листа №2/465/491/13, виданого 11.02.2014 року Франківським районним судом м. Львова таким, що не підлягає виконанню, таким, що не підлягає виконанню, відсутні, а тому суд вважає за необхідним відмовити у задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10,11, 60, 209, 210, 359 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1, з участю заінтересованих осіб: державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа №2/465/491/13, виданого 11.02.2014 року Франківським районним судом м. Львова таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Мартинишин М.О.