Провадження № 2/235/2026/15
Справа №235/3797/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Красноармійськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі : головуючого судді Хмельової С.М.

за участю : представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

секретаря судового засідання Кучерявого М.Ю.

розглянувши у судовому засіданні у залі №7 м. Красноармійська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_6 до виконавчого комітету Красноармійської міської ради, ОСОБА_2 про відновлення прав малолітньої дитини та її захист від неналежного виконання батьківських прав, про визнання рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 18.02.2015 року за № 35 таким, що суперечить інтересам малолітньої дитини та його відміну,

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду з позовною заявою звернулась ОСОБА_6 до виконавчого комітету Красноармійської міської ради, ОСОБА_2 про відновлення прав малолітньої дитини та її захист від неналежного виконання батьківських прав, про визнання рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 18.02.2015 року за № 35 таким, що суперечить інтересам малолітньої дитини та його відміну. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 26.08.2008 року між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб. 30.07.2010 року від данного шлюбу народилась дитина - син ОСОБА_7.

07.05.2012 року рішенням Красноармйського міськрайонного суду шлюб розірвано та вони з відповідачем по справі ОСОБА_2 стали проживати окремо. Вона проживає з сином, який знаходиться на її утриманні. Між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 склалися неприязні відношення, що породило непорозуміння і, з ціллю охорони прав сина, вона не допускала участі батька у вихованні сина, так як вважала, що це йде не на користь дитині.

18.02.2015 року Рішенням виконавчого комітету Красноармійської міської ради за № 35 було розглянута заява ОСОБА_2, про встановлення порядку його участі у вихованні малолітньої дитини та винесено рішення про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини: щотижня з 16-00 до 19-00 четверга, щотижня з 10-00 до 18-00 неділі. Вона погодилася з вказаним рішенням та дозволяла батьку зустрічи з сином. Спілкування батька з сином проводились згідно графіка, з її боку перешкоди не чинялись.

Але, через деякий час, позивачка вимушена була визначити, що спілкування з батьком зашкоджує інтересам дитини, що виражено у тому, що дитина не хоче іти до батька, від батька повертається брудною, після спілкування з батьком загострюються інфекційні захворювання, повертається голодною, після чергового спілкування у дитини були порвані нові брюки. Враховуючи наявність сукупних чинників психоемоційної шкоди, норм гігієни, фізіологічної шкоди здоров'ю, відсутності раціону харчування і матеріальної шкоди вона як матір, вимушена вжити заходи захисту і присікти порушення прав дитини враховуючи що сама дитина опирається неналежному виконанню батьком своїх обов'язків, тому вона по перше звернулась до Красноармійської міської ради з заявою що діями батька на рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 18.02.2015 року за №35 порушуються права дитини.

Рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради № 35 від 18.02.2015 року про встановлення участі батька у вихованні малолітньої дитини йде всупереч інтересам самої малолітньої дитини та завдає їй шкоду як у фізичному, так і у психічному плані, дитина нервує, не може розпоряджатися своїм часом, неналежне виховання та догляд з боку батька приводить до постійних захворювань дитини після кожного повернення від нього, що підтверджується документально зверненнями до лікарні за медичною допомогою.

Вона любить свого сина та хоче щоб у нього від цього періоду життя - дитинства, залишилися лише приємні спогади, тому зобовязана вжити заходи згідно діючого законодавства. Позивачка просить суд визнати здійснення батьківських прав ОСОБА_2 такими що суперечать інтересам дитини - сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відмінити рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 18.02.2015 року за № 35 в звязку з тим що спілкування з батьком негативно впливає на дитину та її інтереси.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_6 підтримала заявлені позовні вимоги.

Представник позивачки ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, представник відповідача ОСОБА_3, представник відповідача-виконавчого комітету Красноармійської міської ради ОСОБА_4, представник третьої особи органу опіки та піклування ОСОБА_5 заперечували проти заявлених вимог, вважають їх не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши свідків, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Рішенням виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 18.02.2015 року за № 35 «Про встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_7» встановлено порядок участі батька у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме щотижня з 16.00 до 19.00 четверга; щотижня з 10.00 до 18.00 неділі. Попереджено ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про етику взаємовідносин між батьком та матірю дитини (а.с.7).

Позивачка звернулась до Красноармійської міської ради 27.04.2015 року з заявою про те, що батько дитини не належним чином виконує свої обовязки по відношенню до дитини тому позивачка в заяві зазначає, що в зустрічах батька з дитиною вона відмовляє (а.с. 101).

На своє звернення отримала відповідь від 06.05.2015 року, в якій їй було наголошено, що вона самовільно не може припиняти виконання рішення виконкому, а вирішити спір згідно чинного законодавства (а.с.102).

Стаття 141 СК України передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частина 3 статті 151 СК України передбачає, що батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Відповідно до статті 158 СК України вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Стаття 159 СК України передбачає, що спір щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї може бути вирішено судом. Але під час судового розгляду сторони по справі, а саме позивачка-мати та відповідач-батько дитини не висували таких вимог. Судом неодноразово було розяснено батькам дитини їх право укласти мирову угоду, яка може бути визнана судом. Розяснювалось право батьків укласти між собою договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини, в якому визначити всі права та обовязки батьків щодо дитини. Бажання позивачки припинити будь-яке спілкування сина з батьком насамперед не відповідає інтересам дитини, оскільки вона фактично бажає позбавити припинити стосунки батько-син. Разом з тим в судовому засідання позивачка пояснювала, що її не влаштовує будній день спілкування сина з батьком, відповідно до рішення виконкому це четвер, але вона не проти спілкування у неділю.

З пояснень свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вбачається, що відповідач ОСОБА_6, на їх розсуд, не належним чином виконує свої батьківські обовязки, а саме: забирав сина в нетверезому стані, дитина повертається від батька голодна, в брудному одязі тощо. Проте суд не бере свідчення свідків до уваги оскільки в їх поясненнях відсутні будь-які фактичні дані для вирішення справи, також викликає сумнів їх обєктивність в даному питанні.

Частина 1 статті 3 Конвенції про права дитини передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частина 3 статті 9 Конвенції про права дитини передбачає, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у будь-якому випадку в атмосфері любові і моральності та матеріальної забезпеченості тощо.

Частина 2 та 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Частина 1 статті 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Аналізуючи пояснення сторін, матеріали цивільної справи суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні не доведено, що відповідач ОСОБА_2 не належно виконує батьківські права та обовязки. З наданих суду копій сторінок з амбулаторної картки дитини не вбачається звязок між тим, що дитина спілкувалась з батьком, а потім захворіла. Проте, як встановлено з пояснень свідків, позивачка з сином після зустрічей дитини з батьком, відвідує сімї подруг, тому чи є причиною захворювань дитини саме неналежне виконання батьком своїх обовязків встановити неможливо. Пояснення позивачки містять загальні невдоволення відношенням батька, але, як пояснила в судовому засіданні, вона не давала консультацій батьку з приводу догляду за дитиною. Не можуть бути причиною заборони батьку спілкуватися з дитиною ті обставини, які викладені позивачкою.

Позивачка не висувала вимоги про зміну порядку участі батька у вихованні дитини, або встановлення такого порядку судом.

Суд вважає, що в інтересах дитини буде саме добровільна домовленість батьків з взаємними поступками щодо її виховання, харчування, санітарних правил догляду тощо, і по-перше за все це буде відповідати інтересам дитини.

Підстав для відміни рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 18.02.2015 року за № 35 в звязку з тим що спілкування з батьком негативно впливає на дитину та її інтереси, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку про необґрунтованість вимог позивачки та відмову в їх задоволенні.

Керуючись статтями 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», статтями 141, 151, 157, 158, 159 Сімейного кодексу України, статтями 4, 7, 14, 57, 60, 88, 208-210, 215 ЦПК України, суд ,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до виконавчого комітету Красноармійської міської ради, ОСОБА_2 про відновлення прав малолітньої дитини та її захист від неналежного виконання батьківських прав, про визнання рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 18.02.2015 року за № 35 таким, що суперечить інтересам малолітньої дитини та його відміну, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

В судовому засіданні 28 жовтня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини. Повний текст рішення виготовлено 2 листопада 2015 року.

Суддя