Справа №463/1379/15-ц
Провадження №2/463/954/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

з участю представника позивача ОСОБА_2

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, суд -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення заборгованості договором позики від 25.12.2012 року в розмірі 58300 грн. 00 коп., судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.12.2012 року між нею та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір позики в розмірі 58300 грн. 00 коп., що еквівалентно 7287,00 доларів США за курсом НБ України на день укладення договору, для придбання та ремонту квартири. Позика відповідачу була видана частинами до моменту підписання договору, а факт її надання підтверджується розпискою відповідача від 25.12.2012 року. Відповідно до умов договору відповідач зобовязалася повернути отримані кошти до 31.12.2013 року. Однак взяті на себе зобовязання відповідач не виконала, отриману суму позики не повернула, на її вимогу про повернення грошових коштів не реагує, а тому просить позов задоволити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з аналогічних мотивів.

Відповідач в судове засідання не зявилася повторно, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомила.

Зважаючи на те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а належно повідомлена про розгляд справи відповідач в судове засідання не зявилася повторно, суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, справу слід розглянути у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд позов задовольняє з таких підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики або його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями ст. 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 25.12.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики (а.с.5), відповідно до умов якого ОСОБА_3 надала позику ОСОБА_4 в розмірі 58300 грн. 00 коп., що еквівалентно 7287,00 доларів США за курсом НБ України на день укладення договору, для придбання та ремонту квартири АДРЕСА_1. Відповідно до п.5 договору сторони домовилися, що позичальник зобовязується повернути позику позикодавцеві у термін до 31.12.2013 року.

Крім цього, відповідно до умов договору передбачених у п.2, сторонами визначено, що на момент укладення договору позики передбачені договором кошти позичальником було отримано частинами у різні дні на протязі 2012 року. Крім цього, факт отримання відповідачем позики підтверджується розпискою віл 25.12.2012 року (а.с.7).

Однак, як встановлено в судовому засіданні, і вказані обставини відповідач належними та допустимими доказами не спростувала, взяті на себе зобовязання за умовами договору позики ОСОБА_4 не виконувала, отриману позику на підставі договору позивачу не повернула. Крім цього, 08.01.2015 року їй вручена письмова вимога позивача про необхідність виконання взятих на себе зобовязань на підставі договору позики, однак така залишена поза увагою відповідача.

За таких обставин, оскільки відповідачем взяті на себе зобовязання за умовами договору позики від 25.12.2012 року не виконувалися належним чином, у визначені терміни договором грошову позику позичальнику повернуто не було, а відтак слід позовні вимоги задоволити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача не повернуту суму позики. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.10,60, 88, 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4, персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_2, заборгованість за договором позики від 25.12.2012 року в розмірі 58300 (пятдесят вісім тисяч триста) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4, персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_2, понесені позивачем судові витрати судовий збір в розмірі 583 (пятсот вісімдесят три) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ст. 294 ЦПК України до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя: Гирич С. В.