РІШЕННЯ

Іменем України

04.11.2015 Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого- судді Рожкової Н.М.,

з участю секретаря- Колінько О.С.,

позивачки-ОСОБА_1.,

представника позивачки- ОСОБА_6.,

відповідача- ОСОБА_2.,

представника відповідача- ОСОБА_7.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кобеляки справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики дійсним та стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначала, що 16 січня 2013 року уклала з відповідачем ОСОБА_2 договір позики, згідно якого позичила йому кошти в сумі 33500 доларів США, які він зобов»язувався повернути до 01 вересня 2013 року. На підтвердження укладення договору позики відповідач написав розписку. До обумовленої в розписці дати відповідач суму позики не повернув, ухиляється від повернення грошей, тому позивачка прохала суд визнати дійсним договір позики, стягнути з відповідача на її користь суму боргу 804000,00 грн.

В судовому засіданні позивачка підтримала позов і пояснила суду, що в квітні 2012 року продала квартиру в місті Дніпропетровську за 33500 доларів США. Разом з відповідачем ОСОБА_2 та своїм чоловіком ОСОБА_3 вирішили займатись спільним бізнесом по вирощуванню худоби та птиці. З цією метою за кошти , отримані від продажу квартири, купили в с.Сухинівка Кобеляцького району житловий будинок, провели ремонтні та будівельні роботи, купили молодняк птиці. Відповідач також вносив незначні власні кошти. Оскільки спільна діяльність прибутку не принесла , а її кошти в сумі 33500 доларів США відповідач використовував на свої цілі , він написав розписку про повернення цих коштів.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав і пояснив суду, що кошти в сумі 33500 доларів США у позивачки він не позичав. Ці кошти були витрачені в процесі спільної підприємницької діяльності . Всі витрати він фіксував у зошиті . Розписку написав під тиском позивачки, однак в розписці не зазначено, що він отримав кошти.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі , якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст.1049 позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 в квітні 2012 року продала квартиру в місті Дніпропетровську та отримала 33500 доларів США , що підтверджується договором купівлі - продажу ( а.с.91) .

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з квітня по жовтень 2012 року займались спільною господарською діяльністю, для чого за спільні кошти придбали в селі Сухинівка житловий будинок, здійснили ремонтні та будівельні роботи, закупили молодняк худоби , птиці та корм, що підтверджується поясненням позивачки та свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 а також зошитом обліку витрачених коштів ( а.с.46-88).

Зі змісту розписки від 16.01.2013 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зобов»язується повернути ОСОБА_133500 доларів США( а.с.23). Однак розписка не містить вказівки на передання йому грошової суми. Цей факт підтвердила і сама позивачка, яка пояснила, що грошові кошти в сумі 33500 доларів США ОСОБА_2 не передавались, а вкладались у ведення спільного бізнесу.

За змістом ч.1,2 ст.207, ч.2 ст.1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг( тобто із зобов»язанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом , який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що характер правовідносин сторін не випливає з договору позики, суд вважає позов про стягнення суми боргу безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,60, 209 ЦПК України, ст. 207,1046,1047 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору позики та стягнення боргу.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя: