Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2254/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Л. А.
Доповідач Головань А. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

04.11.2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області складі:

Головуючого: Голованя А.М.

Суддів: Фомічова С.Є., Карпенка О.Л.

при секретарі: Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 червня 2015 року та додаткове рішення від 12 серпня 2015 року, за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Реєстраційна служба Головного управління юстиції у Кіровоградській області, Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області про звернення стягнення на предмет іпотеки, передачу предмета іпотеки в управління та виселення з будинку і

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (далі Банк) звернулося в суд з зазначеним позовом, посилаючись на те, що що відповідно до умов кредитного договору № МБИ-3/12-07 від 04 грудня 2007 року та додаткових угод від 04 грудня 2007 року, від 20 березня 2008 року та від 04 вересня 2008 року ОСОБА_3 було надано кредит в сумі 440 000 грн. на строк до 03 грудня 2022 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 04 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_2, а також між Банком та ОСОБА_5 було укладено договори поруки № МБИ-3/12-07-П1 та № МБИ-3/12-07-П2.

Також, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 04 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № МБИ-3/12-07з, предметом якого є будинок АДРЕСА_1, загальною площею 157,5 кв.м.

У зв'язку з тим, що позичальник не виконав умови кредитного договору, допустив прострочення сплати обов'язкових щомісячних платежів, станом на 05 березня 2014 року заборгованість перед банком складає 2 573 168,50 грн., Банк просив, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок, шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна; а також виселити з зазначеної адреси житлової нерухомості осіб, які там зареєстровані та проживають.

З метою вжиття заходів щодо забезпечення збереження предмета іпотеки, Банк просив передати йому будинок у управління до моменту реєстрації права власності на нього за ним.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 червня 2015 року позов задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед Банком за кредитним договором № МБИ-3/12-07 від 04 грудня 2007 року в сумі 2 573 168,50 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок номер АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на зазначене майно будинок номер АДРЕСА_1 за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», за ціною, визначеною на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. В задоволенні позовних вимог про виселення відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 12 серпня 2015 року предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_1 передано в управління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до моменту реєстрації права власності на предмет іпотеки за Банком.

У апеляційних скаргах на рішення та додаткове рішення ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить вказані рішення суду скасувати і ухвалити нові рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представники третіх осіб Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області, Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області та відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, які належним чином були повідомленими про час та місце розгляду справи у встановленому статтею 76 ЦПК України порядку, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - ОСОБА_6, яка підтримала доводи скарги, заперечення представника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Рябовола С.В., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга на рішення суду від 25 червня 2015 року задоволенню не підлягає, а скарга на додаткове рішення суду від 12 серпня 2015 року підлягає задоволенню.

За правилами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 грудня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3, було укладено кредитний договір №МБИ-3/12-07, за умовами якого останньому було надано кредитні кошти в розмірі 440 000 грн., видача яких здійснювалася окремими частинами (траншами) відповідно до додаткових угод №1 від 04 грудня 2007 року, №2 від 20 березня 2008 року та від 04 вересня 2008 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, розмір яких визначений в п.3.1 кредитного договору, з остаточним поверненням кредиту до 03 грудня 2022 року.(а.с. 12-23)

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 04 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_2, Банком та ОСОБА_5 було укладено договори поруки № МБИ-3/12-07-П1 та № МБИ-3/12-07-П2.

Також з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № МБИ-3/12-07з, предметом якого є будинок АДРЕСА_1, загальною площею 157,5 кв.м., який належить на праві приватної власності іпотекодацю.(а.с. 24-26)

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором позичальником ОСОБА_3 Банк пред'явив до суду позов.

Рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 02 лютого 2011 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 солідарно на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № МБИ-3/12-07 від 04 грудня 2007 року в розмірі 885 350, 06 грн.(а.с. 28-30)

Зазначене рішення суду про стягнення заборгованості не виконано, заборгованість за кредитним договором не сплачена.

За змістом п.17 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, - наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, а відтак, і іпотечного договору, не звільняє іпотекодавця від відповідальності за невиконання грошового зобовязання боржником та не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частинами 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі не вико-нання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється, у тому числі, на підставі рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 8.4.8 іпотечного договору, іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання іпотекодавцем будь-яких умов кредитного договору.

Позичальник ОСОБА_3 порушив умови договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 05 березня 2014 року складає 2 573 168, 59 грн., з яких: 254 325, 93 грн. - заборгованість по основному боргу кредиту; 144 036, 70 грн. - прострочена заборгованість по основному боргу кредиту; 7 584, 44 грн. - строкова заборгованості по процентах; 351 048, 39 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам; 924, 00 грн. - строкова заборгованість по щомісячній комісії; 48 263, 60 грн. - прострочена заборгованість по щомісячній комісії.; 1 766 985, 44 грн. - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії за період з 03.03.2013 року по 03.03.2014 року. (а.с. 45-54)

27 січня 2014 року відповідачам було направлено вимоги про усунення порушень умов кредитного договору №МБИ-3/12-07 та вимоги про виселення, які вони отримали, що підтверджується, копіями рекомендованих повідомлень. (а.с. 31-38)

За встановлених обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що у зв'язку із порушенням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором у Банку виникло право на звернення стягнення на іпотечне майно.

Також, вирішуючи спір суд застосував правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року № 6-39цс15, зі змісту якої вбачається, що відповідно до вимог статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Оскільки іпотечне майно було придбане не за рахунок кредиту, а Банк не запропонував іпотекодацю інше постійне житло, то суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вимоги про виселення відповідачів з іпотечного будинку.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що суд першої інстанції, незважаючи на те, що за рішенням суду враніше було стягнуто заборгованість за кредитним договором звернув стягнення на предмет іпотеки, чим здійсним стягнення в подвійному розмірі не ґрунтуються на фактичних обставинах, оскільки рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 02 лютого 2011 року відповідачами не виконане. Зазначений факт визнано сторонами в засіданні апеляційного суду.

Наведене свідчить, що рішення суду від 25 червня 2015 року ухвалено з додержанням вимог процесуального та матеріального права, а тому згідно положень ст. 308 ЦПК України зміні чи скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, крім іншого, зазначаються заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні.

Ураховуючи зазначені положення закону суд , відповідно п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України, ухвалив додаткове рішення стосовно позовної вимоги щодо передачі жилого будинку в управління до моменту реалізації права власності цього предмета іпотеки за Банком.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він суперечить нормам матеріального права.

За правилами ст. 34 вказаного Закону після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів,

забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий

іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.

Із змісту зазначеної норми права слідує, що передача іпотекодержателю в управління предмета іпотеки на період до його реалізації здійснюється з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна, а отже, зважаючий на особливість предмета іпотеки - будинку, в якому проживають фізичні особи - іпотекодавці, така іпотека не може бути переданою в управління банку.

Крім того, колегія суддів вважає, що передача будинку в управління буде порушувати гарантовані чинним ЖК України права громадян на житло.

Також, позивачем не наведено достатніх доказів необхідності передачі іпотекодержателю в управління предмета іпотеки на період до моменту реалізації права власності цього предмета іпотеки за Банком.

За таких обставин, додаткове рішення суду підлягає скасуванню з підстав передбачених п.п. 2,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимоги про передачу предмета іпотеки в управління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 309, 313, 314, 315, 316 ЦПК України, , -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 червня 2015 року відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 червня 2015 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення цього ж суду від 12 серпня 2015 року задовольнити.

Додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про передачу предмета іпотеки - будинку АДРЕСА_1 в управління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до моменту реєстрації права власності на предмет іпотеки за Банком.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскарженим, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: