АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 597/479/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Дудяк С.В.
Провадження № 22-ц/789/956/15 Доповідач - Жолудько Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Кузьма Р. М., Сташків Б. І.,

при секретарі - Баляс Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Заліщицького районного суду від 03 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Заліщицького районного суду від 03 червня 2015 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову.

Закрито провадження у справі № 597/479/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди.

Повернуто ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 644 грн. 03 коп. згідно з квитанцією № 0.0.379172650.2 від 27.04.2015 року на картковий рахунок № 655108.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1299 грн. 20 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 судових витрат скасувати.

Апелянт зазначає, що відповідачкою та її представником на підтвердження своїх вимог надано суду тільки квитанцію про оплату правової допомоги № 51 від 19.05.2015 року, видану адвокатом ОСОБА_3, і не подано розрахунку таких витрат. Договір про надання правової допомоги від 18.05.2015 року не дає можливості встановити, що правова допомога відповідачці надана конкретно для розгляду цієї справи. Вказує на те, що ухвала суду не відповідає вимогам ст. 210, ч. 3, п. 1 ЦПК України.

Закон Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, яким керувався суд при постановлені ухвали, передбачає компенсацію витрат на правову допомогу у цивільних справах, у яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення. Наголошує на тому, що у даному випадку ухвалою суду прийнято відмову від позову та закрито провадження у справі, а тому вищезазначений закон не може бути застосовано.

У судове засідання сторони не зявились. Про час і місце його повідомлені належним чином.

ОСОБА_2 надіслала на адресу суду електронне повідомлення про розгляд справи за її відсутності.

Представник апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_4 09.07.2015 року подав у канцелярію апеляційного суду заяву про відкладення розгляду справи в звязку із зайнятістю його в іншому судовому засіданні.

Колегія визнала неповажною причину неявки представника апелянта в судове засідання апеляційного суду.

Відповідно до вимог ст. 197,ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом установлено, що 28 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди.

29 травня 2015 року ОСОБА_1 подав заяву про відмову від позову, у якій просив прийняти його відмову від позову, закрити провадження у справі та повернути йому 644 грн. 03 коп. сплаченого судового збору.

03 червня 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд із заявою про стягнення судових витрат, обґрунтовуючи це тим, що з вини позивача вона понесла витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн.

Представник відповідачки-адвокат ОСОБА_3 приймав участь у двох судових засіданнях 19.05.2015 року та 03.06.2015 року загальною тривалістю 2 години 40 хвилин ( 160 хвилин).

Апеляційним судом установлено, що 18 травня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір про надання правової допомоги.

Згідно з п.п. 6, 7 договору оплата за послуги адвоката установлюється за домовленістю сторін. Дія договору припиняється його належним виконанням.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід відхилити.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що вона має право на компенсацію понесених витрат у граничному розмірі в разі відмови позивача від позову.

Колегія суддів апеляційного суду вважає ухвалу суду обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. 89, ч. 1 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

Згідно зі ст.ст. 79, ч. 3, п. 2; 84, ч.ч. 1, 2 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, у яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як роз'яснено у п.п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах №10 від 17.10.2014 року, що розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах від 20.12.2011 року.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Виходячи з наведених норм Закону, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про те, що з позивача на користь відповідачки підлягають стягненню граничні витрати на правову допомогу, а саме: за участь адвоката в судових засіданнях, які мали місце 19.05.2015 року та 03.06.2015 року загальною тривалістю 2 години 40 хвилин, що підтверджується журналами судового засідання.

Розрахунок здійснено з урахуванням Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, виходячи з 40 відсотків встановленого законом мінімального розміру заробітної плати в місячному розмірі 1218 грн. за годину участі адвоката в судовому засіданні (487 грн. 20 коп.).

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що вищезазначений Закон України не може бути застосовано до вказаних правовідносин, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони спростовуються нормами загальної дії, зокрема: ст.ст. 84, ч.ч.1,2; 89, ч.1 ЦПК України, та роз'ясненнями постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах №10 (п.п. 47, 48).

Безпідставними є твердження апелянта на відсутність у матеріалах справи належно оформлених повноважень адвоката на ведення справи та розрахунку розміру витрат на правову допомогу, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи договором про надання правової допомоги по цивільній справі про стягнення заборгованості за договором оренди транспортного засобу від 01.02.2014 року, укладеним 18.05.2015 року між адвокатом ОСОБА_3 та ОСОБА_2, квитанцією за № 51 до прибуткового касового ордера від 19.05.2015 року про прийняття адвокатом ОСОБА_3 від ОСОБА_2 2000 грн. за надання правової допомоги, журналами судових засідань від 19.05.2015 року та від 03.06.2015 року, у яких зафіксовано участь адвоката ОСОБА_3 у судових засіданнях і їх тривалість.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів уважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, і підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, ч. 2, п. 1; 312, ч. 1, п. 1; 313; 314; 315; 317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити

Ухвалу Заліщицького районного суду від 03 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5