Справа № 372/5005/14-ц Головуючий у І інстанції Тиханський О. Б.
Провадження № 22-ц/780/2152/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська
Категорія 27 31.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

31 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участі секретаря Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та відшкодування збитків,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення коштів та відшкодування збитків. Заявлені вимоги мотивував тим, що в січні 2013 року між ним та ОСОБА_2 в усній формі було укладено попередній договір щодо виготовлення останнім у строк до 25 грудня 2013 року сходів з підшивкою масиву до приватного будинку вартістю 3250 доларів США. Для закупівлі необхідних матеріалів і роботу ОСОБА_2 отримав від нього передоплату в розмірі 16117 грн. в період з 23 вересня 2013 року по 11 листопада 2013 року згідно розписок. Незважаючи на отримання передоплати і невиконання зазначених робіт, на його неодноразові усні вимоги та письмову заяву-претензію ОСОБА_2 відмовляється повернути кошти або зробити обумовлену домовленістю роботу по виготовленню сходів для будинку та вимагає від нього додаткову оплату вартості матеріалів і роботи. Вказує, що за ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» він має право на отримання пені у розмірі 3 % вартості роботи за кожен день прострочення. Просив стягнути з відповідача на свою користь 16117 грн. в рахунок відшкодування збитків за отримання для придбання будівельних матеріалів та невиконані роботи кошти основного боргу, а також пеню 135385,80 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 лютого 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою надані ним докази та прийшов до помилкового висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів щодо оплати робіт саме по встановленню та виготовленню сходів, а також не дав належної оцінки поясненням сторін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів щодо оплати робіт саме по встановленню та виготовленню сходів, відтак відсутні підстави для стягнення із відповідача коштів у розмірі 16117 грн. Вимога про стягнення пені є похідною та не підлягає до задоволення, оскільки судом не встановлено порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що відповідач на замовлення позивача виготовляв столярні вироби.

15 січня 2013 року ОСОБА_2 склав розписку про те, що передоплата за розсувний блок та коробки на вхідні двері 6100 грн., залишок 7000 грн. Із тексту цієї ж розписки вбачається, що 23 вересня 2013 року ОСОБА_2 отримав 4000 грн., 07 жовтня 2013 року - 4117 грн., 25 жовтня 2013 року - 5000 грн. 11 листопада 2013 року ОСОБА_2 отримав 3000 грн. Розпискою зафіксовано, що сходи з підшивкою з масиву вартістю 3250 доларів США, термін виконання до 25 грудня 2013 року (копія а. с. 4).

Під час розгляду апеляційної скарги позивачем був пред'явлений оригінал даної розписки, де на звороті наявний запис про укладення між сторонами 10 вересня 2012 року договору щодо виготовлення дверних блоків (а. с. 96).

28 травня 2014 року позивач направив відповідачу претензію, де просив повернути отримані кошти в розмірі 22117 грн. (а. с. 5).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Позивач, звертаючись до суду із позовом, вважав, що між сторонами укладено попередній договір будівельного підряду в усній формі, однак просив стягнути 16117 грн. в рахунок відшкодування збитків.

Відповідно 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Докази укладення попереднього договору матеріали справи не містять, оскільки із наявної в справі розписки не вбачається обов'язку сторін укласти договір в майбутньому.

Однак, сторони під час розгляду справи не заперечували наявності між ними домовленостей щодо виготовлення відповідачем за замовленням позивача столярних виробів, що і було встановлено судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 883 ЦК України за невиконання або неналежне виконання обов'язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 526, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Крім того, частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Суд першої інстанції надав належної оцінки розписці на а. с. 4 та поясненням сторін і дійшов обґрунтованого висновку, що письмовий договір підряду на виконання робіт по виготовленню та встановленню сходів між сторонами не було укладено, проте сторони досягли істотних умов про його виконання, а саме щодо термінів та ціни.

Разом із тим, доказів досягнення інших істотних умов, передбачених чинним законодавством для укладення договору підряду, позивачем не надано.

Також колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо оплати робіт саме по встановленню та виготовленню сходів, оскільки, як вбачається із змісту розписки, відповідач отримував грошові кошти за інші будівельні роботи (розсувний блок та коробки на вхідні двері).

З огляду на встановлене колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що зазначені в розписці суми отримані відповідачем саме на виготовлення сходів і таким чином здійснена передоплата їх вартості.

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання оцінки доводам позивача відносно якості виконаних робіт по встановленню розсувного блоку та коробок вхідних дверей, в зв'язку із чим ОСОБА_1 не було виплачено ОСОБА_2 залишок суми 7000 грн., а також щодо намагання дійти мирової угоди про усунення недоліків в даних роботах, не мають відношення до предмету спору, оскільки є предметом окремого спору, не були предметом заявленого позову і відхиляються колегією суддів.

Оцінюючи вимоги позивача та доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що позивач, звертаючись до суду із даним позовом, просив стягнути із відповідача 16117 грн. в рахунок відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Однак, під час розгляду справи позивачем не було надано доказів на підтвердження тих обставин, що йому було надано збитків в результаті порушення його цивільного права відповідачем, а тому в силу ст. 22 ЦК України підстави для відшкодування заявлених коштів як збитків відсутні.

Також колегія суддів враховує, що в заявленому позові позивач звернувся із вимогами про відшкодування збитків із ОСОБА_2, а просив стягнути заявлені кошти із іншої особи ОСОБА_2

Таким чином, обґрунтованими та правомірними є висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування збитків з підстав їх недоведеності, та позовних вимог про стягнення з відповідача пені як похідних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.