Справа № 212/7011/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Пустовіт О.Г.,

при секретарі Гарасюта Л.К.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, у місті ОСОБА_4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця та визнання право власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просив визнати договір купівлі-продажу квартири від 13 лютого 2013 року, укладений між ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_2 - з другого боку, посвідчений державним нотаріусом Другої Криворізької нотаріальної контори ОСОБА_6, за реєстром 2-229, згідно якого ОСОБА_5 передала, а ОСОБА_7 купила трьохкімнатну квартиру загальною площею 67,3 кв.м., житловою площею 44,0 кв.м., розташовану на третьому поверсі трьох-чотирьох поверхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - недійсним, перевести права та обов'язки покупця за даним договором купівлі трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2, загальною площею 67,3 кв.м., житловою площею 44,0 кв.м., на ім'я - ОСОБА_1; визнати ОСОБА_1 покупцем трьохкімнатної квартири загальною площею 67,3 кв.м., житловою площею 44,0 кв.м., розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, АДРЕСА_3, укладеного між ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_2 - з другого боку, посвідченому державним нотаріусом Другої Криворізької нотаріальної контори ОСОБА_6, 13 лютого 2013 року за реєстром 2-229; визнати за ОСОБА_1 право власності на трьохкімнатну квартиру загальною площею 67,3 кв.м., житловою площею 44,0 кв.м., розташовану на третьому поверсі трьох-чотирьох поверхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; скасувати державну реєстрацію на нерухоме майно, трьохкімнатну квартиру загальною площею 67,3 кв.м., житловою площею 44,0 кв.м., розташовану на третьому поверсі трьох-чотирьох поверхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 13 лютого 2013 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_8.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 18.07.2008 року за кредитним договором № 0307/0708/88-170, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та ним, йому був наданий кредит на суму 33 248 доларів США 00 центів, що за офіційно встановленим курсом НБУ на дату укладення цього договору становило 265 75І,26 гривень.

В порядку забезпечення кредитного договору було укладено договір іпотеки, за яким предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_4, яка належить йому на праві власності

Свої зобов'язання за кредитним договором він виконував до 2012 року. Потім в силу сформованих обставин, тобто він залишився без роботи, тому не міг виплачувати кредит.

Внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом. Тому кредитор прийняв рішення про звернення до суду з позовом «Про звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру АДРЕСА_5.

В зв'язку з чим, він став шукати квартиру за договором найму з подальшим викупом. Через деякий час він знайшов квартиру АДРЕСА_6 у м ОСОБА_4. Зазначена квартира йому дуже сподобалася, вона складалася з 3-х кімнат, розташована в хорошому місці і продавалася за 30 000 доларів США, тому він вирішив купити дану квартиру.

Для придбання квартири та її ремонту він зайняв гроші у ОСОБА_9 в сумі 50 000 доларів США, що підтверджується розпискою. Борг не повернутий по теперішній час. Враховуючи, що у нього була заборгованість по кредиту в розмірі 51 766 доларів США, по цій причині він не міг оформити на себе договір купівлі-продажу .

Відповідачка по справі, з якою він мав намір створити сім'ю, запропонувала йому оформити договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_7 в м ОСОБА_4 Ріг на її ім'я, а пізніше, коли буде погашений кредит, вона вчинить відчуження даної квартири, оскільки 3-х кімнатна квартира АДРЕСА_8 фактично була куплена для нього та за його гроші. З запропонованою пропозицією він погодився.

06.02.2013, він передав продавцю, ОСОБА_5, аванс в розмірі 1000 доларів США, що підтверджується розпискою, а 29000 доларів США були передані продавцю квартири при здійсненні угоди, договору купівлі -продажу.

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченому державним нотаріусом Другої Криворізької нотаріальної контори ОСОБА_6, 13 грудня 2013 року за реєстром № 2-229 ОСОБА_5 продала трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_8, загальною площею 67,3 кв.м, жилою площею 44.0 кв.м., а ОСОБА_7 придбала дану квартиру та 13.02.2013, зареєструвала в державному реєстрі прав на нерухоме майно на своє ім'я.

Отже договір купівлі-продажу квартири укладений на ім'я ОСОБА_2 (ОСОБА_8) є удаваним.

Таким чином, насправді покупцем по договору купівлі-продажу квартири від 13.02.2013, є він, фактично майно, тобто квартира була придбана за його кошти і для нього, тому суд відповідно до ст. 235 ЦК України може визнати, що вище вказаний договір у частині, що стосується покупця, є удаваною угодою та визнати вказаний договір недійсним лише в частині, що стосується покупця і покупцем за цим договором визнати його - ОСОБА_1, оскільки квартира придбалась за його кошти та для нього фактично укладався цей договір.

В вересні 2013 року заборгованість по кредитному договору була погашена та він попросив відповідачку, щоб вона переоформила на його ім'я, шляхом відчуження, по суті його ж квартиру АДРЕСА_8, але вона відмовилась, тому він звернувся до суду.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, надала суду пояснення, що її батьки сказали їй, що куплять квартиру та дали на це гроші. Спочатку 1000 доларів США, потім всю суму. На ремонт квартири також давали гроші батьки. Позивач гроші не давав та нічого не робив. В квартирі мешкає вона зі своїм сином, а позивач там ні хто. Її батько все життя працював в Росії і зараз теж там працює. Мати не працює. Її батьки все життя її утримували.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що йому та його дружині запропонували продати квартиру. Прийшли позивач та відповідач, їм все сподобалось і вони дали завдаток в 8100 гривень. Спочатку позивач казав, що квартира буде оформлена на його батька, однак в подальшому позивач сказав, що його батько відмовився оформлювати квартиру на себе, тому квартира буде оформлена на відповідачку. Вони просили зробити все швидко, але перед угодою приїхав позивач та попросив угоду провести без нього і все проконтролювати, щоб все було вірно. При укладенні договору купівлі-продажу була відповідачка, вона і привезла гроші в сумі 29000 доларів США. Ключі позивачу він передав пізніше, коли звільнили квартиру.

Вивчивши матеріали справи, пояснення сторін в суді, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 липня 2008 року між публічним акціонерним товариством "Сведбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір " 0307/0708/88-170. На підставі договору факторингу від 28.11.2012, укладеного між ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "Вектор Плюс", а також відповідно до Договору факторингу від 28.11.2012, укладеного між ТОВ "Вектор Плюс" та ТОВ "Кредитні ініціативи", ТОВ "Кредитні ініціативи" набув статус кредитора за вищевказаним договором.

Згідно листа ТОВ "Кредитні ініціативи"від 12.09.2013, станом на 12 вересня 2013 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором складає 51 766,02 доларів США, що за офіційно встановленим курсом НБУ на дату укладання договору становить 413 765,26 гривень. Після сплачених 12.09.2013 грошових коштів у сумі 206 960,79 грн. в рахунок сплати заборгованості за кредитним договором, Товариством було прийнято рішення про анулювання залишку боргу.

З розписки, укладеної 09 лютого 2013 року вбачається, що ОСОБА_1 отримав у борг від ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США на придбання та ремонт квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_9.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

У відповідності до ст. 235 ЦК удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно з п. 25 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді, встановлюються інші правовідносини. На відміну від фактичного правочину за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Цивільного-процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, що передбачає свободу в наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, та ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, відповідно до якого кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та вважає, що рішення суду не може бути постановлено на припущеннях.

Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що правочин, а саме договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8 укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 13 лютого 2013 року, тобто через чотири дні після отримання ОСОБА_1 грошових коштів по розписці, є удаваним.

Керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 203, 215, 216, 235 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 202, 203, 212, 214-216 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця та визнання право власності на квартиру задовольнити в повному обсязі.

Визнати договір купівлі-продажу квартири від 13 лютого 2013 року, укладений між ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_2 - з другого боку, посвідчений державним нотаріусом Другої Криворізької нотаріальної контори ОСОБА_6, за реєстром 2-229, згідно якого ОСОБА_5 передала, а ОСОБА_7 купила трьохкімнатну квартиру загальною площею 67,3 кв.м., житловою площею 44,0 кв.м., розташовану на третьому поверсі трьох-чотирьох поверхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - недійсним, перевести права та обов'язки покупця за даним договором трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2, загальною площею 67,3 кв.м., житловою площею 44,0 кв.м., на ім'я - ОСОБА_1.

Визнати ОСОБА_1 покупцем трьохкімнатної квартири загальною площею 67,3 кв.м., житловою площею 44,0 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_2 - з другого боку, посвідченого державним нотаріусом Другої Криворізької нотаріальної контори ОСОБА_6, 13 лютого 2013 року за реєстром 2-229.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на трьохкімнатну квартиру загальною площею 67,3 кв.м., житловою площею 44,0 кв.м., яка розташована на третьому поверсі трьох-чотирьох поверхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Скасувати державну реєстрацію на нерухоме майно, трьохкімнатну квартиру загальною площею 67,3 кв.м., житловою площею 44,0 кв.м., розташовану на третьому поверсі трьох-чотирьох поверхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 від 13 лютого 2013 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_8.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. Г. Пустовіт