АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/5837/2015 головуючий у 1-й інстанції: Фролова І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Осауленко О.А.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні" про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою державного підприємства "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні" на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який згодом уточнив, і остаточно просив стягнути з ДП "ДНДІ ІТЕЕ" на свою користь заборгованість із заробітної плати за період з вересня 2013 року по вересень 2014 року у сумі 29 931, 87 грн, вихідну допомогу у сумі 4 382, 99 грн, компенсацію за невикористану відпустку у сумі 5 096, 50 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 5 вересня 2014 року по дату ухвалення рішення.

Свої вимоги обґрунтував тим, що з березня 2013 року працював на посаді наукового співробітника у ДП "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні" (далі - "ДНДІ ІТЕЕ"). Наказом № 28 від 4 вересня 2014 року позивач був звільнений із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату працівників, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Під час його роботи на підприємстві відповідач не виплачував заробітну плату, внаслідок чого за період з вересня 2013 року по вересень 2014 року утворилася заборгованість. Крім того, під час звільнення відповідач порушив трудові права позивача, передбачені ст. ст. 44, 83 КЗпП України, нарахувавши та не виплативши вихідну допомогу при звільненні та компенсацію за невикористану відпустку.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ДП "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні" на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з вересня 2013 року по вересень 2014 року у сумі 29 931, 87 грн, вихідну допомогу у сумі 4 382,99 грн, компенсацію за невикористану відпустку у сумі 5 096,50 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 5 вересня 2014 року по 13 лютого 2015 року у сумі 23 240,04 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

У поданій апеляційній скарзі ДП "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати. Скаржник зазначає, що судом першої інстанції належним чином не досліджено довідку ДП "ДНДІ ІТЕЕ" від 12 січня 2015 року про наявність перед ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати у сумі 29 320, 25 грн за період роботи з 19 березня 2013 року по 4 вересня 2014 року, в тому числі компенсації за невикористану відпустку при звільнені. Заявлені позивачем вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні та компенсації за невикористану відпустку у сумі 39 411, 36 грн значно перевищують загальну суму заборгованості відповідача перед позивачем. Судом не враховано того, що позивачем не доведено, що саме з вини відповідача позивачу при звільненні не виплачено усіх належних сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Представник ДП "ДНДІ ІТЕЕ" в суд апеляційної інстанції не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України його неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що з вини відповідача ОСОБА_3 при звільненні не були виплачені всі належні суми, тому на підставі ст. ст. 116, 117 КЗпП України з підприємства підлягає стягненню сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати з вересня 2013 року по вересень 2014 року у сумі 29 931,87 грн, вихідна допомога у сумі 4 382,99 грн, компенсація за невикористану відпустку у сумі 5 096,50 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 5 вересня 2014 року по 13 лютого 2015 року у сумі 23 240,04 грн.

Проте з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Судом встановлено, що наказом №78/02-К від 19 липня 2013 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду наукового співробітника в відділ інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереження у ДП "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні".

Наказом № 28 від 4 вересня 2014 року ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату працівників, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу сума заробітку ОСОБА_1 з вересня 2013 року по вересень 2014 року становить: вересень 2013 року - 4250 грн., жовтень 2013 року - 3325,10 грн., листопад 2013 року - 2428,57 грн., грудень 2013 року - 2511,36 грн., січень 2014 року - 2428,57 грн., лютий 2014 року - 2428,57 грн., березень 2014 року - 2428,57 грн., квітень 2014 року - 2975 грн., травень 2014 року - 2615,44 грн., червень 2014 року - 671,05 грн., липень 2014 року - 115,49 грн., серпень 2014 року - 2534,68 грн., вересень 2014 року - 1219,47 грн., а всього 29931,87 грн. (а. с. 11-12).

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Обчислення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (з наступними змінами).

Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (з наступними змінами) у всіх інших випадках (крім виплат за невикористанні відпустки) збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати передбачено, що нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців дні на число відпрацьованих робочих днів.

Відповідно до вимог ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Оскільки, позивача звільнено із скороченням, тому виплата вихідної допомоги відповідно до положення ст. 44 КЗпП України в даному випадку має бути виплачена у розмірі одномісячної заробітної плати.

Згідно з ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП України має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Тобто, виплата компенсації за невикористані дні відпустки передбачена саме за останній рік, який передував звільненню, якщо працівник не використав щорічну відпустку зі своєї вини.

Згідно з п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 розмір компенсації на невикористані відпустки обчислюється шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством), одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Встановивши, що з вини відповідача позивачу при звільненні не виплачено усіх належних сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягненні з відповідача на користь позивача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з вересня 2013 року по вересень 2014 року, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 5 вересня 2014 року по 13 лютого 2015 року.

Проте, при визначенні розміру заборгованості із заробітної плати суд першої інстанції помилково виходив із наданого позивачем розрахунку за період з вересня 2013 року по вересень 2014 року у сумі 29 931,87 грн, оскільки наданий розрахунок не підтверджений належними та допустимими доказами, та значно перевищує зазначений у довідці ДП "ДНДІ ІТЕЕ" від 12 січня 2015 року розрахунок заборгованість із заробітної плати за період робот з 19 березня 2013 року по 4 вересня 2014 року.

На вимогу суду апеляційної інстанції заявником надано до суду розрахунок заборгованості із заробітної плати за період роботиз 19 березня 2013 року по 4 вересня 2014 року відповідно до якого, загальна сума заборгованості із заробітної плати становить 23 523,54 грн, вихідної допомоги при звільненні - 3 782,60 грн (4 530,06 грн - розмір місячного середнього заробітку (210,70 середньоденна заробітна плата х 21,5 днів - середню кількість робочих днів в останніх двох календарних місяцях роботи) з відрахуванням ПДФО у сумі 747,46 грн) та компенсації за не використану відпустку - 872, 07 грн (28 712,30 - сумарний заробіток за останні перед наданням відпустки 12 місяців : 355 днів = 80,88 грн х 12 днів - невикористаної відпустки з відрахуванням ЄСВ, ПДФО та військового збору у загальній сумі 98,49 грн).

Позивачем зазначені розрахунки належними та допустимим доказами не спростовані, тому колегія суддів погоджується з розрахунком наданим відповідачем у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у невиплаті при звільненні позивачу усіх належних сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу є безпідставними, оскільки відповідачем у відповідності до вимог ст. 10 ЦПК України не доведено, що затримка розрахунку при звільнення з 05 вересня 2014 року по 13 лютого 2015 року мала місце з вини позивача.

За таких обстави, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2015 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з вересня 2013 року по вересень 2014 рок, вихідної допомог та компенсації за невикористану відпустку підлягає зміні, шляхом визначення розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з вересня 2013 року по вересень 2014 року з 29 931,87 грн до 23 523,54 грн, вихідної допомоги з 4 382,99 грн до 3 782,60 грн та компенсації за невикористану відпустку з 5 096,50 грн до 872,07 грн.

Разом з цим, підлягає зміні судове рішення в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин з ДП "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні" підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 514,18 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу державного підприємства "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні" задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2015 року змінити.

Зменшити суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з вересня 2013 року по вересень 2014 року, що стягнута з державного підприємства "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні" на користь ОСОБА_1, з 29931 грн. 87 коп. до 23523 грн. 54 коп.

Зменшити вихідну допомогу, що стягнута з державного підприємства "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні" на користь ОСОБА_1, з 4382 грн. 99 коп. до 3782 грн. 60 коп.

Зменшити компенсацію за невикористану відпустку, що стягнута з державного підприємства "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні" на користь ОСОБА_1, з 5096 грн. 50 коп. до 872 грн. 07 коп.

Зменшити суму судового збору, що стягнута з державного підприємства "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні" в дохід держави, з 626 грн. 50 коп. до 514 грн. 18 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: О.В. Шахова

Л.Д.Поливач