Справа № 202/4619/15-ц
Провадження 2/202/3453/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

23 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Величко А.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради,третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності без введення в експлуатацію та зобовязання зареєструвати право власності,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради,третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності без введення в експлуатацію та зобовязання зареєструвати право власності.

В обґрунтування позову зазначив, що згідно з витягом про державну реєстрацію прав він є власником 1/3 частини квартири №2 (садибний індивідуальний житловий будинок), розташованої по вул. Байкальській у м. Дніпропетровську на земельній ділянці, цільовим призначенням (використанням) якої є будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до технічного паспорту на вищезазначену квартиру, який виготовлено 23 листопада 2007 року КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради, на земельній ділянці позивач самочинно добудував до житлового будинку літ.А-1 частину приміщення літ.А'-1, загальною площею -68,4 м.кв. та господарчі будівлі та споруди: гараж літ. Б; сарай літ. М. 28 липня 2008 року він звернувся до виконавчого комітету Індустріальної районної ради за дозволом на введення в експлуатацію житлової будівлі літ. А'-1 до житлового будинку літ.А-1 та господарчих споруд гараж літ. Б; сарай літ. М. Своєю відповіддю 08 серпня 2008 року позивача повідомили, що у звязку з тим, що зазначені споруди побудовані самовільно право власності на них може визнане рішенням суду згідно ст.376 ЦК України. Згідно з висновком спеціаліста про технічний стан вищезазначеного житлового будинку добудова не суперечить державним будівельним нормам України.

Позивач з представником в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити, в обґрунтування посилались на обставини викладені у позовній заяві.

Представник Індустріальної районної у м. Дніпропетровську радив в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав.

Представник Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав. Відповідно до письмових запереченнях проти позову, наданих на адресу суду, просить у задоволені позову відмовити.

Представник реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції радив в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника позивача, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимогам ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Судом встановлено, що відповідно до копії витягу про державну реєстрацію прав серії ССУ №48162, виданого КП «ДМБТІ» 20 грудня 2010 року, ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири №2, розташованої в будинку №23 по вул. Байкальській у м. Дніпропетровську.

Відповідно до копії технічного паспорту на вищезазначену квартиру, який було виготовлено 23 листопада 2007 року КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради, на земельній ділянці позивачем самочинно добудовано до житлового будинку літ. А-1 частину приміщення літ.А'-1, загальною площею -68,4 м.кв. та господарчі будівлі та споруди: гараж літ. Б; сарай літ. М.

У липні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Індустріальної районної ради у м. Дніпропетровську за дозволом на введення в експлуатацію житлової будівлі літ. А'-1 до житлового будинку літ.А-1 та господарчих споруд гараж літ. Б; сарай літ. М.

Згідно відповіді виконавчого комітету Індустріальної районної ради у м. Дніпропетровську від 08 серпня 2008 року, позивача повідомили, що до складу Державної приймальної комісії включається представник замовника (в даному випадку власник обєкта який підлягає введенню в експлуатацію) згідно п.12 постанови КМУ від 22.09.2004 №1243 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів». У звязку з тим, що зазначені споруди побудовані самовільно право власності на них може бути визнане рішенням суду згідно ст.376 ЦК України.

Згідно з висновком спеціаліста про технічний стан житлового будинку по вул. Байкальська. буд.23, кв.2 у м. Дніпропетровську, складеного з 11.10.2008 по 21.10.2008 оцінщиком спілки експертів України ОСОБА_3, розташування житлової прибудови А'-1 до житлового будинку літ.А-1 та господарчих споруд гараж літ. Б; сарай літ. М не суперечить державним будівельним нормам України ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

За положеннями частини 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що критеріями самочинного будівництва є: будівництво на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, будівництво, здійснене без дозволу або проекту, будівництво, здійснене з порушенням норм і правил.

Дозвіл на будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання в інспекції ДАБК дозволу на виконання будівельних робіт, який видається на підставі комплексного висновку щодо відповідності запропонованого будівництва містобудівній документації, державним будівельним нормам, місцевим правилам забудови, що закріплено у ст.24 Закону України «Про планування та забудову територій».

Спірні правовідносини виникли щодо визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно без прийняття його в експлуатацію.

Згідно листа КЖЕП «Лівобережжя» Дніпропетровської міської ради прибудинкова територія житлового будинку №23 по вул. Байкальська у м. Дніпропетровську обліковується на балансі КЖЕП «Лівобережжя».

Згідно ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, у тому числі розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до Кодексу; вирішення земельних спорів на підставі положень ЗК України повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні міські ради.

Відповідно до п.34 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» питання регулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях міської ради.

Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що питання щодо надання земельної ділянки під забудову розглядалось на сесії Дніпропетровської міської ради, і чи прийняте Дніпропетровською міською радою у встановленому законом порядку позитивне рішення щодо цього питання або відмову у їх позитивному вирішенні.

Також, позивач не надав належних та допустимих доказів стосовно підтвердження факту порушення його прав чи законних інтересів відповідачами на момент звернення до суду.

Суд не бере до уваги відповідь департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради від 09.09.2015 №8/7-848 на звернення позивача щодо приватизації земельної ділянки, на якій розташована кв.2 в житловому будинку по вул. Байкальській, 23 у м. Дніпропетровську як доказ порушеного права ОСОБА_1 на визнання права власності на самочинне будівництво, оскільки питання, порушені у вищезазначеному зверненні не відповідають вимогам ст.376 ЦК України.

При вирішенні спорів про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суди повинні враховувати роз'яснення, надані у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)».

Відповідно до п.12 вказаної постанови, - у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК).

Встановивши, що спірне нерухоме майно є самочинним будівництвом, до експлуатації не прийнято, в установленому порядку не зареєстровано, земельна ділянка під забудоване нерухоме майно у встановленому порядку позивачу не надавалась, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спірне нерухоме майно необхідно відмовити.

Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України судові витрати при відмові в задоволенні позову покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 57-61, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради, третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності без введення в експлуатацію та зобовязання зареєструвати право власності залишити без задоволення.

Повний текст рішення буде виготовлений 27 жовтня 2015 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.В. Волошин