АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/496/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В., Юзюка О.М.,

при секретарі Лапку Ю.В.,

з участю позивачів ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

представниці відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6, Хмельницької міської ради, державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, та припинення права спільної часткової власності на майно за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2015 року,

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_13 звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6, Хмельницької міської ради (далі - Рада), державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» (далі - ДТГО «Південно-Західна залізниця») про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, та припинення права спільної часткової власності на майно.

ОСОБА_13 зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1, яка становить 13/100 частки від усього житлового будинку. Позивач має право на виділ у натурі частки із домоволодіння, що є у спільній частковій власності сторін, однак відповідачі відмовляються вирішити це питання у добровільному порядку.

За таких обставин ОСОБА_13 просив суд виділити йому в натурі 13/100 частки житлового будинку АДРЕСА_2, що складається з житлової кімнати площею 12,8 кв.м., житлової кімнати площею 17,6 кв.м., кухні площею 7,6 кв.м., коридору площею 5,4 кв.м., коридору площею 4,5 кв.м., кладовки площею 1,7 кв.м., і припинити право спільної часткової власності його, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6 на вказане домоволодіння.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2015 року в позові ОСОБА_13 про виділ в натурі 13/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_2, відмовлено.

Додатковим рішенням від 25 лютого 2015 року в позові ОСОБА_13 про припинення права спільної часткової власності сторін на вказане домоволодіння відмовлено.

Суд керувався тим, що належні сторонам квартири є самостійними об'єктами права власності, тому правові підстави виділення частки позивача з домоволодіння та припинення права спільної часткової власності на нього відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_13 просив скасувати основне рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В порядку, передбаченому ст. 37 ЦПК України, апеляційний суд залучив до участі у справі правонаступників померлого позивача ОСОБА_13 - ОСОБА_1, ОСОБА_2

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і представниця Ради ОСОБА_7 зазначили, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 і представник ДТГО «Південно-Західна залізниця», які в установленому порядку оповіщені про час і місце судового засідання, до суду не з'явилися.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_2, складається з шести квартир.

Квартира НОМЕР_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Їх частки є рівними. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули право власності на квартиру в порядку приватизації державного житлового фонду.

Квартира НОМЕР_2 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_14 і ОСОБА_13 в рівних частках кожному. Це право вони набули в порядку приватизації державного житлового фонду. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_14 її 1/2 частку квартири успадкував ОСОБА_13 Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 серпня 2014 року визнано право власності ОСОБА_13 на квартиру в цілому.

Квартира НОМЕР_3 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_15, які набули це право в порядку приватизації державного житлового фонду. Їх частки були рівними. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_15 право на його спадщину не оформлено.

Квартира НОМЕР_4 належить ДТГО «Південно-Західна залізниця» як службове жиле приміщення. Нею користується ОСОБА_9 з сім'єю.

Квартира НОМЕР_5 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 в рівних частках кожному. Вони набули право власності на квартиру в порядку приватизації державного житлового фонду. В подальшому ОСОБА_12 подарував свою частку ОСОБА_10 На даний час останній є власником 2/3 часток квартири, а ОСОБА_11 - 1/3 частки квартири.

Квартира НОМЕР_6 належить на праві власності ОСОБА_6, яка набула це право в порядку приватизації державного житлового фонду.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В силу ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Частиною 1 статті 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

З положень ч. 2 ст. 367 ЦК України вбачається, що у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Як передбачено ст. 382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

За змістом ст.ст. 2, 8, 10 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках, які використовувалися громадянами на умовах найму, передавалися останнім у спільну сумісну або спільну часткову власність за письмовою згодою усіх повнолітніх членів сім'ї, за якими зберігалося право на житло. При цьому квартири (будинки), які приватизовувалися, виступали окремими об'єктами права власності, а власники цих приміщень ставали співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою тощо.

Аналізуючи встановлені у справі обставини та вказані норми закону суд першої інстанції правильно виходив з того, що квартири житлового будинку АДРЕСА_2, не є об'єктами спільної часткової власності сторін від загальної частки будинку. Ці квартири є самостійними об'єктами права власності, тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

У спільній власності сторін перебувають приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, технічне обладнання, елементи зовнішнього благоустрою, разом із тим, останні не заявляли вимоги про його поділ.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Сторони не укладали договір про створення спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_2, тому внесення 15 вересня 2014 року державним реєстратором до державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей, згідно яких ОСОБА_13 належить 13/100 частки вказаного житлового будинку, а не квартира НОМЕР_2, не змінює суті спірних правовідносин та правового статусу квартир відповідачів.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № НОМЕР_7 вид 26 вересня 2014 року (а.с. 53, 69, 82) та висновок будівельно-технічної експертизи № 245/014 від 19 грудня 2014 року (а.с. 114-134).

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О. І. Ярмолюк

___________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції Демінська А.А. Категорія 5

Доповідач Ярмолюк О.І.