Ухвала

іменем україни

29 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги уточнив, остаточно просив стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 22 листопада 2007 року станом на 28 листопада 2014 року в розмірі 655 552 грн 76 коп., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 40 486 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ становить 605 949 грн 31 коп.; заборгованість за відсотками в розмірі 2 818,2 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ становить 42 179 грн 68 коп.; заборгованість за комісією в розмірі 7 423 грн 78 коп. та стягнути з відповідачів солідарно понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 654 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 22 листопада 2007 року станом на 28 листопада 2014 року в розмірі 655 552 грн 76 коп., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 40 486 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ становить 605 949 грн 31 коп.; заборгованість за відсотками в розмірі 2 818,2 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ становить 42 179 грн 68 коп.; заборгованість за комісією в розмірі 7 423 грн 78 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 26 травня 2015 року зазначене судове рішення в частині солідарного стягнення боргу з боржника і поручителів скасовано.

Стягнути з ОСОБА_1 солідарно з кожним поручителем окремо: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 22 листопада 2007 року станом на 28 листопада 2014 року в розмірі 655 552 грн 76 коп., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 40 486 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ становить 605 949 грн 31 коп.; заборгованість за відсотками в розмірі 2 818,2 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ становить 42 179 грн 68 коп.; заборгованість за комісією в розмірі 7 423 грн 78 коп.

У решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалені в справі рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що 22 листопада 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 351/ФКВ-7.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та НБУ укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед НБУ, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях.

Пунктом 4.2 зазначеного вище договору передбачено, що внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанк» АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ТОВ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Ні укладеним кредитним договором, ні законом не передбачено згоду боржника як умову заміни кредитора у кредитному зобов'язанні, тому відсутність такої згоди не може бути підставою для невиконання відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором перед новим кредитором - АТ «Дельта Банк».

Крім того, відповідач ОСОБА_1 вже після переходу права вимоги до нового кредитора здійснював погашення заборгованості на користь АТ «Дельт Банк», подавав на адресу нового кредитора звернення та, починаючи з липня 2010 року, тобто після отримання повідомлення банку про зміну кредитора, кошти на погашення заборгованості вносилися на користь АТ «Дельта Банк».

Отже, ОСОБА_1 своїми діями презюмував факт необхідності виконання свого обов'язку, передбаченого укладеним кредитним договором саме новому кредитору - АТ «Дельта банк», що, в свою чергу, спростовує твердження відповідача про те, що новий кредитор не надав відомостей про перехід права вимоги.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що АТ «Дельта Банк» є належним позивачем в даній цивільній справі.

Апеляційний суд зазначав, що правильним є і висновок суду першої інстанції щодо визначеного розміру заборгованості відповідача перед банком, оскільки дана сума визначена відповідно до умов кредитного договору, графіку платежів за договором та зробленого відповідно до них розрахунку заборгованості.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 02 листопада 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2, ОСОБА_3 з кожним окремо укладено договори поруки № 351.1/Zфпор-07 та № 351.2/Zфпор-07.

Відповідно до п. 1 договорів поруки поручителі поручаються перед кредитором ТОВ «Укрпромбанк» за виконання боржником ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором від 22 листопада 2007 року № 351/ФКВ-07, за яким останній зобов'язаний до 12 листопада 2038 року повернути кредит у розмірі 50 тис. доларів США, сплатити проценти та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором.

Згідно з п. 2 договорів поруки відповідальність поручителів настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за кредитним договором.

Пунктом 3 договорів поруки визначено солідарну відповідальність поручителів з позичальником. Поручителі відповідають перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій та відшкодування збитків.

Позивачем виконані умови кредитного договору, що підтверджується заявою на видачу готівки від 22 листопада 2007 року № 3000/15, згідно з якою ОСОБА_1 отримав 50 тис. доларів США, що еквівалентно 252 500 грн.

Станом на 28 листопада 2014 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 655 552 грн 76 коп., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 40 486 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ становить 605 949 грн 31 коп.; заборгованість за відсотками в розмірі 2 818,2 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ становить 42 179 грн 68 коп.; заборгованість за комісією в розмірі 7 423 грн 78 коп.

Дана заборгованість відповідачами перед позивачем не погашена.

Разом із тим апеляційний суд зазначав, що, стягуючи з позичальника і двох поручителів в солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в даному випадку ч. 3 ст. 554 ЦК України застосована бути не може і поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою, так як відсутня їх спільна порука, оскільки укладено два окремі договори поруки.

Виходячи із того, що ОСОБА_1 не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитом, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 окремо один від одного взяли на себе солідарне зобов'язання з позичальником відповідати за зобов'язаннями останнього, уклавши з позивачем кожен окремо договір поруки, відповідальність їх настає в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 554 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права; наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П. Євграфова

судді: І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко