Справа № 136/1215/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"30" липня 2015 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Мочульської Л. Т.

за участю секретаря Белінської С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Липовці

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ФЕДОРІВНИ ДО РЕЄСТРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ ЛИПОВЕЦЬКОГО РУЮ Вінницької області про визнання права власності на ЖИТЛОВИЙ БУДИНОК

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом до відповідача , посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку, розташованого в с.Нова Прилука Липовецького району Вінницької області по вулиці Коцюбинського, 11. Однак, при спробі провести державну реєстрацію права власності свого нерухомого майна відповідно до діючого законодавства, їй було відмовлено реєстраційною службою Липовецького РУЮ Вінницької області, так як у свідоцтві про право власності на домоволодіння зазначено, що воно належить робочому господарству, головою якого є позивачка. Як на підставу своїх позовних вимог ОСОБА_1 послалась на наступні обставини.

Так, житловий будинок в с. Нова Прилука Липовецького району Вінницької області по вул. Коцюбинського № 11 (раніше рахувався за № 11 та № 11а) починаючи з 1980 року згідно даних погосподарських книг, в 1/2 частці належав їй на праві особистої власності. Суспільна група господарства - господарство робітника, так як вона (як голова сім»ї) весь час працювала продавцем, що відповідало положенням Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5 та наступним редакціям даного документу.

09.08.1989 року вона отримала свідоцтво № 34 про право особистої власності на домоволодіння на 1/2 частку зазначеного будинку, зареєстроване в ВООБТІ 09.08.1989 року та записане в реєстрову книгу за № 34. Власником іншої 1/2 частки даного нерухомого майна стала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва №35 про право особистої власності на домоволодіння, зареєстрованого в ВООБТІ 09.08.1989 року та записане в реєстрову книгу за №35. Після отримання 09.08.1989 року ОСОБА_2 JI.H. ( вона померла у 2007 році) правовстановлюючого документу на свою 1/2 частку будинку, через рік, не скориставшись правом добровільного відчуження одного із двох належних їй на праві особистої власності житлових будинків, в порядку чинного на той час цивільного законодавства, (ст.. 103 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р.) - виконавчим комітетом Липовецької районної ради народних депутатів прийнято рішення № 156 від 28.08.1990 року про надання дозволу на примусовий продаж частини індивідуального житлового будинку ОСОБА_2 та зазначено, що першочергове право на купівлю має ОСОБА_1, як співвласник даного будинку. Примусовий продаж відбувся, були проведені публічні торги, на яких позивач придбала 1/2 частку будинку, що належав ОСОБА_2, отримала акт продажу житлового будинку з публічних торгів. 22 жовтня 1990 року на підставі рішення виконкому Липовецької районної ради народних депутатів № 131 від 30.05.1985 року, рішення виконкому Новоприлуцької сільської ради народних депутатів № 21 від 15.06.1989 року та акту продажу житлового будинку з публічних торгів - позивач отримала свідоцтво про право власності на весь житловий будинок, який однак не був зареєстрований в ВООБТІ. Починаючи з 1991 року у погосподарських книгах за 1991-1995 роки та в подальших - вона вже записана власником не 1/2 частки, а всього будинку . Земельна ділянка на якій розташований житловий будинок в с. Нова Прилука Липовецького району Вінницької області по вул.. Коцюбинського, 11, з 12 травня 2005 року також перебуває у приватній власності позивача.

Враховуючи, що відповідач оспорює та не визнає право власності позивача на будинок, вона змушена звернутись до суду для визнання права власності на належний їй будинок із погосподарськими спорудами, що розташований с. Нова Прилука Липовецького району Вінницької області по вул. Коцюбинського № 11

В судове засідання позивачка не з»явилась. Однак надала заяву про розгляд справи в її відсутності, в якій позов підтримала просила його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання також не зявився. Надала суду заяву, в якій позов визнала та просила розглянути справу без участі представника реєстраційної служби Липовецького РУЮ.

У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення клопотання сторін про розгляд справи у їх відсутності.

Судом встановлено наступне:

09.08.1989 року виконкомом Новоприлуцької сільської ради н.д. Липовецького району Вінницької області на підставі рішення виконкому Липовецької районної ради народних депутатів №131 від 30.05.1985 року та рішення виконкому Новоприлуцької сільської ради н.д. №21 від 15.06. 1989 р., видано СВІДОЦТВО №31 на право особистої власності на домоволодіння, відповідно до якого ОСОБА_1 Є ВЛАСНИКОМ ? ЧАСТИНИ житлового будинку, розташованого в с.Нова Прилука по вул..Коцюбинського, 11. Свідоцтво зареєстроване у Вінницькому обласному об»єднаному бюро технічної інвентаризації ( далі ВООБТІ) 09.08.1989 року за №34. ( а.с.5).

22.10.1990 року на підставі акту продажу житлового будинку з публічних торгів та на підставі рішення виконкому Липовецької районної ради народних депутатів №131 від 30.05.1985 року і рішення виконкому Новоприлуцької сільської ради н.д. №21 від 15.06. 1989 р., видано СВІДОЦТВО на право особистої власності на домоволодіння, відповідно до якого цілий житловий будинок, розташований в с.Нова Прилука по вул..Коцюбинського, 11 дійсно належить робочому господарству, головою якого є ОСОБА_1.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 26.06.2015 року за №22431505 позивачеві було відмовлено у державній реєстрації за ним права власності на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами на підставі того, що надані йому документи не відповідають вимогам закону або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, так як свідоцтво від 22.10.1990 року посвідчує право власності робочого господарства, головою якого є позивачка (а.с.11).

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд вважає, що так як нерухоме майно, визнати право власності на яке просить ОСОБА_1 , набуте до 1 січня 2004 року (до набрання чинності ЦК України 2004 року), застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP 1964 р.

На підставі .ст. 86 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р. право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними .Відносини власності регулюються Законом України "Про власність" , Цивільним Кодексом, іншими законодавчим актами.

Згідно ст.. 100 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р. в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту, підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.

У відповідності до довідки виконавчого комітету Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області №835 від 26.06.2015 року ( а.с.15-зворот), згідно записів погосподарських книг Новоприлуцької сільської ради ОСОБА_1, що проживає в житловому будинку №11 по вул..Коцюбинського с Нова Прилука Липовецького району Вінницької області, починаючи з 15 лютого 1979 року, записана, як голова сім»ї ( в погосподарській книзі за 1977-1979 роки, (а.с 19), міститься відмітка про те, що рішенням народного суду в 1979 році половина житлового будинку і сарая виділена позивачці).

Довідка виконавчого комітету Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області №844 від 30.06.2015 року ( а.с.15) підтвердила суду, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 22 жовтня 1990 року, виданого виконкомом Новоприлуцької сільської ради н.д., ОСОБА_1 є власником цілого житлового будинку №11 по вул..Коцюбинського с Нова Прилука Липовецького району Вінницької області.

Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №317297 (а.с.17), підтверджує, що земельна ділянка площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованих на вул.. Коцюбинського в с.Нова Прилука Липовецького району Вінницької області належить ОСОБА_1.

Судом з»ясовано, що державна реєстрація права власності на житлові будин споруди регулювалася до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року рядом підзаконних нормативних актів, зокрема в даному випадку, таким як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, що затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року. Даний нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, а не державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, тому виникнення права власності на нерухомість не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року. Відповідно до ч. 4 ст. З зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Крім того, листом № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року « Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальнихсправ роз»яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею З зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12).

Таким чином, судом встановлено, що господарство по вул.. Коцюбинського, 11 в с. Нова Прилука Липовецького району належало до соціальної групи господарство робітника, та не входило до державної, колективної, колгоспно-кооперавтивної власності, власності профспілкових, інших громадських організацій, не було будь-чиєю спільною власністю (в тому числі власністю колгоспного двору) - тому житло відносилось до приватної власності позивачки ОСОБА_1. Крім цього, позивачеві видано свідоцтво про право особистої власності на даний об»єкт нерухомості, а набуття права власності на нерухомість не було в той час пов»язане із його державною реєстрацією, - тому право власності на житловий будинок підтверджується належними правоустановлюючими документами, що були необхідними на час виникнення права власності на нього, а ОСОБА_1 вважається в силу закону такою, що набула право власності на дане майно.

На підставі ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про його задоволення .

Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та ухвалює рішення про задоволення позову у повному обсязі

Статтею 130 ч.4 ЦПК України передбачено ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову відповідачем, в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України

На підставі ст.ст. 331, 392 ЦК України , керуючись ст. 130, 174, 209-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на цілий житловий будинок «А» з сінями «а» та сінями «а 1» , 1962 року побудови, загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 27,4 кв. м. та господарські будівлі: сарай «Б», сарай «б1», погріб з шиєю «б11, сарай «Г», сарай «В», убиральню «Д», огорожу №1, ворота №2 хвіртку №3, криницю «К», які розташовані за адресою: с.Нова Прилука, Липовецького району Вінницької області на вулиці Коцюбинського .11 ( раніше 11а).

Право власності на зазначене нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Рішення може бути оскарженим в апеляційному порядку протягом десяти днів. Після закінчення цього строку, рішення набирає законної сили, якщо не буде подано апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: ОСОБА_3