Справа № 454/303/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2015 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

при секретарі Калиш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Львіввугілля» про стягнення моральної шкоди завданої професійним захворюванням,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ДП «Львіввугілля», у позовній заяві вказав, що з 10.07.1995р. по 01.09.1995р. він прийнятий на шахту №8 «Великомостівська» на час виробничої практики учнем електрослюсаря підземного. З 01.10.1995р. працював на шахті № 8 «Великомістівська» електрослюсарем третього розряду з повним робочим підземним днем. 20.11.1995р. звільнений у звязку з призивом в Армію. Після служби в армії, 18.08.1997 р. ОСОБА_1 був прийнятий підземним електрослюсарем 3-го розряду, 14.04.1998р. отримав 4-й розряд, а 10.04.2000р. отримав 5-й розряд. На підставі наказу Міністерства палива та енергетики України від 24.12.2002р. № 751 ДВАТ «ОСОБА_2 ДХК «Львіввугілля» реорганізована в шахту «Візейська» ДП «Львіввугілля». В зв'язку з цим 30.11.2004р. він був звільнений з роботи по ст. 38 КЗпП України. 13.06.2005р. позивач знову влаштувався на шахту «Візейська» учнем електрослюсара з повним підземним робочим днем, 20.07. 2005р. ОСОБА_1 отримав 4-й розряд електрослюсаря, а 01.09.2005р. 5-й розряд. 17.06.2014р. позивач звільнений по ст. 40 п.1 КЗпП України в зв'язку з скороченням чисельності працівників.

Зазначає, що у звязку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці у нього погіршився стан здоров»я, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою.

Вказує на те, що внаслідок отримання професійного захворювання йому завдано великої моральної шкоди, яка полягала у постійному болі в попереку, задишці, постійному кашлі, хронічному бронхіту в стадії ремісії. При визначенні розміру моральної шкоди вважає, що необхідно врахувати, характер та об'єм фізичних, душевних, психічних страждань від професійного захворювання, тривалість лікування, втрату можливості повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних ускладнень у його житті та погіршенні життєвих зв'язків, що потребує додаткових зусиль для організації життя.

Просить стягнути з відповідача ДП "Львіввугілля" на його користь 10000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання.

За заявою позивача, ухвалою суду від 02.03.2015 року замінено первісного відповідача ДП «Львіввугілля» на ДП «Шахта «ОСОБА_2».

В запереченні на позовну заяву представник відповідача вказав, що моральну шкоду працівникові відшкодовує безпосередньо роботодавець, якщо наявні такі умови; факт порушення роботодавцем законних прав працівника. В цьому випадку законним правом визнається будь-яке суб'єктивне право працівника, що виникло на підставі закону,підзаконного акта, угоди, трудового договору, іншої угоди, укладеної між роботодавцем і його працівником як сторонами трудових відносин; працівникові завдано моральних страждань, або він втратив нормальні життєві зв'язки, або в нього виникла потреба прикласти додаткових зусиль для організації свого життя; причинний зв'язок між другою і першою умовами. Тобто моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв'язків або виникнення потреби в працівника докласти додаткових зусиль для організації свого життя спричинені внаслідок порушення роботодавцем законних прав працівника. Моральну шкоду відшкодовують як одноразову грошову виплату. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та враховуючи інші обставини. Зокрема, враховують стан здоров'я потерпілого тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престиж) ділової репутації, час та зусилля погрібні для відновлення попереднього стану.

Просить відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 до ДП «Шахта «ОСОБА_2» про стягнення моральної шкоди.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі, вважають, що спричинення позивачу значної моральної шкоди є повністю доведеним в ході розгляду справи як наданими поясненнями так і чисельними медичними документами.

Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно до наказу Міністерства Енергетики та Вугільної Промисловості України №532 від 16 грудня 2010 року встановлено, що ДП «Шахта «ОСОБА_2» є правонаступником обовязків ДП «Львіввугілля», повязаних з діяльністю його відокремленого підрозділу «Шахта»ОСОБА_2», згідно з розподільчим балансом.

Відповідно до наказу Міністерства Енергетики та Вугільної Промисловості України №83 від 10.02.2015 року встановлено, що ДП «Шахта «ОСОБА_2» є правонаступником обовязків ДП «Львіввугілля», повязаних з діяльністю його відокремленого підрозділу «Шахта»ОСОБА_2», згідно з розподільчим балансом, а також у частині забезпечення соціальних гарантій, передбачених Гірничим законом України та Галузевою угодою».

Згідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 9 Закону України Про охорону праці відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Законом України Про внесення змін до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23.03.2007 року виключено частину 3 ст. 34 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, яка передбачала відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України.

Рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року зміни внесені Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнано конституційними, при цьому, в рішенні зазначено, що право громадян на відшкодування шкоди не порушено, оскільки таке право передбачено ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Також, у роз»ясненнях, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (яка набрала чинності 13.01.2000р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих з'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган назалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім цього, у роз»ясненнях, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності.

Як встановлено із дослідженої в судовому засіданні трудової книжки на ім»я ОСОБА_1, зокрема з 10.07.1995р. по 01.09.1995р. він прийнятий на шахту №8 «Великомостівська» на час виробничої практики учнем електрослюсаря підземного. З 01.10.1995р. працював на шахті № 8 «Великомістівська» електрослюсарем третього розряду з повним робочим підземним днем. 20.11.1995р. звільнений у звязку з призивом в Армію. 18.08.1997 р. ОСОБА_1 був прийнятий підземним електрослюсарем 3-го розряду, 14.04.1998р. отримав 4-й розряд, а 10.04.2000р. отримав 5-й розряд. Крім цього з 13.06.2005р. позивач влаштувався на шахту «Візейська» учнем електрослюсара з повним підземним робочим днем, 20.07. 2005р. ОСОБА_1 отримав 4-й розряд електрослюсаря, а 01.09.2005р. 5-й розряд. 17.06.2014р. позивач звільнений по ст. 40 п.1 КЗпП України в зв'язку з скороченням чисельності працівників.

Згідно довідки міжрайонної спеціалізованої профпаталогічної МСЕК серія 10 ААВ № 706220 від 13.08.2014 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності - внаслідок професійного захворювання та 45 % (сорок пять) відсотків втрати професійної придатності.

У зв»язку зі наявністю вказаного вище захворювання позивач ОСОБА_1 неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що вбачається з наданих позивачем виписок історій хвороби.

Пунктом 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року передбачено, що ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Із дослідженого акту розслідування хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 від 05.08.2014р. встановлено, що на підприємствах ДП «Львіввугілля» у звязку з недосконалістю технологічного процесу, відсутні ефективні системи випилювання повітря, при перевищенні гранично допустимих норм концентрацій пилу

Таким чином, суд покладає обовязок відшкодувати моральну шкоду позивачу ОСОБА_1 на відповідача ДП «Шахта«ОСОБА_2», яка спричинена ушкодженням здоров»я при виконанні трудових обов»язків внаслідок професійного захворювання.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, суд враховує характер заподіяної позивачу шкоди, глибину фізичних та душевних страждань позивача, а також вимоги розумності та справедливості, тому, позовну вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн., суд задовольняє частково в сумі 9000 грн.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача ДП «Шахта «ОСОБА_2».

Керуючись ст.ст. 10,60,212 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Шахта «ОСОБА_2» в користь ОСОБА_1 9000 (дев»ять тисяч) грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров»я при виконанні трудових обов»язків внаслідок професійного захворювання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з державного підприємства «Шахта «ОСОБА_2» в дохід держави 243 (двісті сорок ти) грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий: М. Я. Адамович