АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5772/2015 Головуючий у першій інстанції - Новак А.В.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Крижанівської Г.В.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим.

Свої вимоги мотивувала тим, що між нею та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» 24.12.2007 було укладено договір поруки SR-CNL-201/144/2007.

Згідно договору поруки вона, як поручитель зобов'язалася перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником ОСОБА_3 зобов'язань, щодо сплати всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором.

Також до вказаних договорів в подальшому було укладено додаткові угоди.

29.11.2012 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю.

Як зазначає позивач, останній платіж ОСОБА_3 було здійснено в травні 2012 року, а в подальшому сплачувати заборгованість за договором кредиту перестав.

Таким чином, починаючи з 24.06.2012 ОСОБА_3 вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та отримав вимогу Банку про погашення заборгованості в повному обсязі відповідно до п. 2.1.5.1 додаткового договору від 20.04.2010.

Позивач зазначала, що кредитор мав право звернутися до поручителя у строк до 24.12.2012 з вимогою про виконання зобов'язання за договором поруки, а оскільки такого звернення не відбулося то відповідно договір поруки вважається припиненим.

При цьому позивач вказувала, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як встановлення дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України.

У зв'язку з викладеним, позивач просила визнати припиненим договір поруки №SR-CNL-201/144/2007 від 24.12.2007, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25.02.2015 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про відсутність підстав вважати припиненим договір поруки.

Особи, які беруть участь у справі всудове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для визнання припиненим договору поруки, оскільки виходячи з вимог ст. 559 ЦК України, позивач, пред'явивши в жовтні 2013 року позов про стягнення кредитної заборгованості, не прострочив пред'явлення вимоги, оскільки строк виконання основного зобов'язання, визначений укладеним кредитним договором, 24.12.2022.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 24.12.2007 між ЗАТ «ОТП Банк», яке в подальшому змінило назву на ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № CNL-201/144/2007.

Відповідно до п. 1.1. частини №2 кредитного договору № CNL-201/144/2007 в порядку передбаченому цим договором банк надає позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначеній у частині 1 цього договору, а позичальник приймає кредит, зобов'язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у цьому договорі.

Між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» 24.12.2007 було укладено договір поруки SR-CNL-201/144/2007.

Згідно договору поруки вона, як поручитель зобов'язалася перед кредитором - ПАТ «ОТП Банк» у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником - ОСОБА_3 зобов'язань, щодо сплати кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі № CNL-201/144/2007 від 24.12.2007 укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3

20.04.2010 між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № CNL-201/144/2007 від 24.12.2007.

21.07.2011 між позивачем та ПАТ «ОТП Банк» було укладено додатковий договір № 1 до договору поруки SR-CNL-201/144/2007від 24.12.2007.

Відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору та визначення його умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Отже, укладений договір є підставою для виникнення у його сторін певних обов'язків, визначених ним.

Укладаючи договір, сторони погоджуються з усіма викладеними та передбаченими в його тексті умовами. У відповідності до норм ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а всі його умови, з моменту укладення договору, стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщотакий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконанняосновного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Кредитним договором, укладеним 24.12.2007 між ЗАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3, передбачено, що датою остаточногоповернення кредиту є 24.12.2022.

Договором поруки, укладенимміж банком та ОСОБА_2, передбачено, щовін діє до повного виконання богових зобов'язань за кредитним договором (п. 4.1).

Оскільки строк договору поруки не встановлений, а кредиторпред'явив позов до поручителядо настання строкувиконання кредитного зобов'язання у повному обсязі, колегія суддів приходить до висновку, що дата припинення позичальником своїх зобов'язаньв частинінесплати черговогоплатежу та дата пред'явлення вимоги, правового значення не має, з огляду на наступне.

Згідно п. 3 договору поруки передбачено, щоу випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині.

Поручитель приймає на себе зобов'язання, у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов'язань в повному обсязі, заявленому кредитором, протягом 3-х банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора. Погашення здійснюється поручителем шляхом перерахування відповідної суми на рахунок кредитора, який буде повідомлено поручителю додатково.

Також, слід розрізняти поняття строк виконання основного зобов'язання та право на дострокове стягнення усієї суми заборгованості за кредитним договором. Строк виконання основного зобов'язання визначено кредитним договором (24.12.2022). Право на дострокове стягненняусієї суми заборгованості- це право, що виникає в процесі дії кредитного договору у зв'язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за кредитним договором. Пред'явлення вимоги до позичальника з проханням у 30-денний термін погасити заборгованість за кредитним договором, сплатити нараховані відсотки та пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання не є настанням строку виконання основного зобов'язання, а лише правом на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором.Тому, з моменту закінчення 30-денного терміну з моменту пред'явлення претензії-вимоги не можна відраховувати шестимісячний термін звернення до поручителя, який відраховується від дня настання строку виконання зобов'язання.

Таким чином, договір поруки діє до 24.12.2022 і не може бути припиненим у зв'язку з тим, що з моменту виникнення у банку права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості, банк не звернувся з вимогою до поручителя.

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи та проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини сторін, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про відсутність підстав вважати припиненим договір поруки, оскільки саме по собі не повідомлення банком позивача про наявність заборгованості не є підставою відповідно до вимог ст. 559 ЦК України до визнання договору поруки припиненим.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді