АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7983/15 Головуючий 1 інст. - Бородіна О.В.
Справа № 642/8708/14-ц
Категорія : право власності Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис»

на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 17 жовтня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту та визнання права спільної сумісної власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту та визнання права спільної сумісної власності.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказувала, що з 14 липня 1973 року по 03 квітня 1991 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Проте, після розлучення продовжували проживати однією сім'єю. 27 липня 2010 року під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу вони з ОСОБА_2 придбали нежитлові приміщення 1-го поверху №26-:-28, 30-:-32, 35-:-39, 62, 63 в літ. А-23 по АДРЕСА_1 у місті Харкові, загальною площею 220,2 кв.м. Вказана нерухомість оформлена на неї.

Тому, ОСОБА_1 просила суд встановити факт постійного проживання її та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнати право спільної сумісної власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №26-:-28, 30-:-32, 35-:-39, 62, 63 в літ. А-23 по АДРЕСА_1 у місті Харкові, загальною площею 220,2 кв.м. за нею та відповідачем.

У судовому засіданні відповідач визнав позов, не заперечував проти його задоволення.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 17 жовтня 2014 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2004 року по теперішній час. Визнано право спільної сумісної власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №26-:-28, 30-:-32, 35-:-39, 62, 63 в літ. А-23 по АДРЕСА_1 у місті Харкові, загальною площею 220,2 кв.м. за ОСОБА_2 та ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ПАТ «АКБ Базис», як особа, яка участі у суді першої інстанції не приймала, проте оскаржуваним рішенням зачіпаються його права та законні інтереси, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ПАТ «АКБ Базис» посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що спірні нежитлові приміщення є предметом іпотеки за договором від 14 грудня 2011 року, укладеного між позивачкою та ПАТ «АКБ Базис». Рішенням Дзержинського районного суду від 28 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 до ПАТ «АКБ Базис», ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки задоволено. Наразі на це рішення також подана апеляційна скарга. Судом першої інстанції при задоволенні позову не з'ясовано стан спірного об'єкту нерухомого майна, а саме, чи містять спірні приміщення заборону на відчуження.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Виходячи зі змісту положень даної статті, особи, які не брали участі у розгляді справи але звертаються з апеляційною скаргою, оскільки вважають, що суд вирішив питання про їх права та обв'язки, повинні довести, а апеляційний суд повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати до суду апеляційної інстанції всі наявні в них докази на підтвердження порушення їх прав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2004 року, тому об'єкт нерухомості, придбаний у 2010 році є спільною сумісною власністю подружжя.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що з 14 липня 1973 року по 03 квітня 1991 року ОСОБА_1 з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Після розлучення сторони продовжували проживати однією сім'єю.

27 липня 2010 року під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 придбала нежитлові приміщення 1-го поверху №26-:-28, 30-:-32, 35-:-39, 62, 63 в літ. А-23 по АДРЕСА_1 у місті Харкові, загальною площею 220,2 кв.м. (а.с.6-15).

Згідно із частиною 1статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Матеріали справи свідчать, що 14 грудня 2011 року між ПАТ «АКБ Базис» та ОСОБА_1, від імені якої діяв ОСОБА_3, укладений договір іпотеки, предметом якого є нежитлові приміщення 1-го поверху №26-:-28, 30-:-32, 35-:-39, 62, 63 в літ. А-23 по АДРЕСА_1 у місті Харкові, загальною площею 220,2 кв.м. (а.с.43).

За змістом статей 572,575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

З врахуванням правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду України від 7 листопада 2011 року по цивільній справі № 6-44цс11, від 16 травня 2012 року по цивільній справі № 6-36цс12, прийнятими за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Так, у вказаній цивільній справі факт проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, так і належніcть їм майна на праві спільної сумісної власності встановлено рішенням суду тільки 17 жовтня 2014 року.

На момент укладення договору іпотеки, стороною в якому виступає ПАТ «АКБ «Базис», єдиним власником спірного нерухомого майна (предмета іпотеки) була ОСОБА_1

Рішення суду про визнання майна спільною частковою власністю за особами, які проживали у фактичних шлюбних відносинах, ухвалено через три роки після укладення договору іпотеки, що не впливає на суть правовідносин, які склалися у зв'язку з укладенням саме цього іпотечного договору.

Отже, приймаючи до уваги норми чинного законодавства, правову позицію Верховного Суду України, оскільки на час укладення договору іпотеки єдиним власником спірного нерухомого майна була позивачка, письмової згоди на укладення даного договору з боку відповідача було не потрібно.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства, бо відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_2 набув статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис» - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 17 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: