МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1 ___________________________________________________________________________________________________________________
Номер провадження № 2/521/6097/15
07 грудня 2014 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Жуган Л.В.,
при секретарі судового засідання Іськовій В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про визнання недійсним договору фінансового лізингу,-
До Малиновського районного суду м. Одеси 29.09.2015 року звернувся позивач ОСОБА_2 із позовом до ТОВ «Євролізинг Україна» про визнання недійсним договору фінансового лізингу.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що між ним та ТОВ «Євролізинг Україна», 15.05.2015 року був укладений договір №001816 фінансового лізингу.
Згідно умов зазначеного договору сторони домовились, що ТОВ «Євролізинг Україна», придбає для користування ОСОБА_2, автомобіль марки «КIA Sportage». Після закінчення переговорів, згідно умов договору лізингу від 15.05.2015 року №001816, ОСОБА_2 сплатив ТОВ «Євролізинг Україна», кошти в розмірі 152850 грн.
Однак після підписання вище зазначеного договору, вийшовши з офісу ТОВ «Євролізинг Україна», позивач побачив, що замість автомобіля марки «КIA Sportage», який він намір купити, було оформлено інший автомобіль, а саме автомобіль марки «MITSUBISHI PAJERO WACON», що за ціною значно дорожчий ніж автомобіль марки «КIA Sportage», який дійсно мав намір купити позивач.
ОСОБА_2 звертався з заявою до ТОВ «Євролізинг Україна» відносно визнання договору фінансового лізингу від 15.05.2015 року №001816 недійсним та з проханням повернути йому затрачені ним кошти, та на своє звернення отримав відповідь №181 від 10.06.2015 року, згідно якої позивачу було відмовлено.
Представник позивача ОСОБА_2 за договором про надання юридичних послуг ОСОБА_3, надала до суду клопотання згідно якого підтримала уточнені позовні вимоги, просила суд розглянути справу без участі представника позивача та зазначила, що проти заочного розгляду справи не заперечує.
Представник відповідача ТОВ «Євролізинг Україна» в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив.
Однак 28.10.2015 року, представник ТОВ «Євролізинг Україна» за довіреністю ОСОБА_4, надав до суду заперечення, згідно яких зазначив, що при підписанні договору фінансового лізингу, кожної його сторінки, було вільним волевиявленням позивача його внутрішньої волі, оскільки докази протилежного позивачем не були надані суду, згідно чого можна дійти висновку, що підстави для визнання договору недійним відсутні. Також представник відповідача наголошує на тому, що істотні умови договору лізингу відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про договір фінансового лізингу», жодним чином не були порушені при підписанні вказаного договору. В зв'язку з чим посилаючись на те, що підписання договору фінансового лізингу було вільним волевиявленням позивача та не суперечить діючому законодавству, представник відповідача просив суд, відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до ТОВ «Євролізинг Україна».
У звязку з неявкою відповідачів, суд, зі згоди позивачів, ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що 15.05.2015 року, ОСОБА_2, уклав з ТОВ «Євролізинг Україна» договір фінансового лізингу №001816, згідно умов якого, сторони домовились про купівлю та передачу ТОВ «Євролізинг Україна» в користування ОСОБА_2, автомобіля марки «MITSUBISHI PAJERO WACON», який є предметом зазначеного договору, що підтверджується копією зазначеного договору залученого до матеріалів справи.
Відповідно до листа ТОВ «Євролізинг Україна», за вих.№181 від 10.06.2015 року, на звернення ОСОБА_2 від 22.05.2015 року, повернути йому сплачені кошти у розмірі 152850 грн., та вважати недійсним договір фінансового лізингу №001816 від 13.05.2015 року, позивачу було відмовлено.
Також, 15.09.2015 року, на адресу ТОВ «Євролізинг Україна», представником ОСОБА_2, було направлено претензію, згідно якої зазначалось, що після укладання договору фінансового лізингу №001816 від 15.05.2015 року, та після сплати коштів ТОВ «Євролізинг Україна» за договором №001810 від 15.05.2015 року, у розмірі 152850 грн, замість автомобіля марки «КIA Sportage», що був предметом договору, було оформлено автомобіль марки «MITSUBISHI PAJERO WACON», що значно дорожчий ніж автомобіль марки «КIA Sportage», який ОСОБА_2, мав намір придбати та за який сплатив кошти. В зв'язку з чим представник позивача, з підстав порушення умов договору фінансового лізингу №001816 від 15.05.2015 року, просив ТОВ «Євролізинг Україна», повернути ОСОБА_2 сплачені ним кошти у розмірі 152850 грн., та вважати недійсним договір фінансового лізингу №001816 від 15.05.2015 року.
Відповідно до ч.2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», визначено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату.
Згідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», визначено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм , купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України, чітко визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Згідно до ч.1 ст. 807 ЦК України, встановлено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.
Відповідно до ч. 1 ст. 184 ЦК України визначено, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.
З наведеного вбачається, що ТОВ «Євролізинг Україна», порушило умови договору, оскільки позивач обумовив та чітко визначив, марку автомобілю, що мала стати предметом договору фінансового лізингу №001816 від 15.05.2015 року.
Також як вбачається з матеріалів справи та копії договору фінансового лізингу №001816 від 15.05.2015 року, вказаний договір нотаріально не посвідчений.
Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України, визначено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.
Так, ч. 2 ст. 799 ЦК України, передбачено, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, чітко визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір вважається нікчемним.
Згідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, встановлено, що нікчемний правочин або правочин визначений судом не дійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Враховуючи вище зазначене, а саме що умови договору в частині порушення предмету договору, та ненадання ОСОБА_2, замовленого та раніше обумовленого з ТОВ «Євролізинг Україна», автомобілю марки «КIA Sportage», а також те, що діючим Цивільним Кодексом України, визначено необхідність нотаріально посвідчувати договори фінансового лізингу, суд вважає за можливе визнати договір фінансового лізингу №001816 від 15.05.2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Євролізинг Україна», недійсним.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, чітко визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Враховуючи наведене, та факт того, що договір фінансового лізингу№001816 від 15.05.2015 року, є недійсним, суд вважає за доцільне зобов'язати ТОВ «Євролізинг Україна», повернути ОСОБА_2, сплаченні ним грошові кошти у розмірі 152850 грн.
Як вказує ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 1528 (одна тисяча пятсот двадцять вісім) гривень 50 коп., що підтверджується квитанцією про сплату судового збору від 22.09.2015 року, наявної в матеріалах справи.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
В зв'язку з наведеним, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд стягує з ТОВ «Євролізинг Україна», сплачений ним при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 1528 (одна тисяча пятсот двадцять вісім) гривень 50 коп.
Керуючись ст.ст. 60, 61, 202, 203, 209-215, 218, 224 -226 ЦПК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про визнання недійсним договору фінансового лізингу - задовольнити.
Визнати договір фінансового лізингу №001816 від 15.05.2015 року, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» - недійсним.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Л.В. Жуган