Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Павліченка С.В., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду від 30 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення частини плати за комунальні послуги, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд із вищенаведеним позовом, який мотивувала тим, що із серпня 2005 року проживає в АДРЕСА_1 разом зі своєю сім'єю в якій і зареєстрована зі згоди виконкому Брегівської міськради та ОСОБА_1. Як особа, що проживає в зазначеній квартирі, уклала з комунальними службами договори по наданню комунальних послуг, так-як ОСОБА_1 будучи наймачем квартири, відмовився укладати такі. Виниклу до моменту свого вселення заборгованість відповідача за комунальні послуги у сумі 4497 грн., погасила повністю. ОСОБА_1 разом зі своєю сім'єю споживає комунальні послуги, проте такі зовсім не оплачує. А тому, змушена сама такі сплачувати повністю, інакше постачальні організації припинять надавати послуги з газопостачання, електропостачання й водопостачання. За період із вересня 2012 року по вересень 2014 року сплатила за використану електроенергію 3263,92 гривні, а за водопостачання 780,30 гривень на загальну суму 4044,22 гривні. Оскільки, ОСОБА_1 відмовляється добровільно повернути частину плати за комунальні послуги, що сплачена за нього за спожиті ним комунальні послуги. А тому, просить суд задовольнити позовні вимоги, виходячи з наведених обставин.

Рішенням Берегівського районного суду від 30 жовтня 2014 року задоволено позовні вимоги та стягнуто частину плати за спожиті ОСОБА_1 комунальні послуги в сумі 2022,11 гривні, та вирішено питання розподілу судових витрат.

ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу на рішення суду в якій просить скасувати таке, і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому посилається на те, що рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального права й ухвалено в порушення норм процесуального права.

Апелянт ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, але подав заяву про розгляд справи в його відсутності, та апеляційну скаргу просить задоволити. А звідси, виходячи з вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу в його відсутності.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, позивачка ОСОБА_2 та її представник в особі адвоката ОСОБА_3 заперечили доводи апеляційної скарги та просили відхилити таку як необґрунтовану.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення сторони та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є, рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є, рішення, ухвалене на основі повно й всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених, тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, рішення суду не відповідає даним вимогам у цілому, та через це підлягає зміні.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до рішення № 246 від 28.07.2005 року виконкому Брегівської міськради, переоформлено договір найму квартири АДРЕСА_1, що складається з 3-х кімнат, житловою площею 48,69 м.кв. з померлої ОСОБА_4 на її сина ОСОБА_1, склад сім'ї 1 людина, а.с. 10.

Та 17.08.2005 року між Берегівським КПБК "В та В" та ОСОБА_1 укладено Договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, шляхом надання в безстрокове користування 3 кімнатної квартири АДРЕСА_1, житловою площею 48,69 кв.м., а.с. 9.

Місцем проживання та реєстрації ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_1, що стверджується штампом у паспорті, а.с. 5 (на звороті). Разом із нею проживають її 2-є неповнолітніх дітей та психічно хвора-інвалід ОСОБА_5, а.с. 6-8.

Як передбачено ч. 3 ст. 64 ЖК України, якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права й обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

А ст. 68 ЖК України передбачає, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.

Також ч. 3 ст. 815 ЦК України зазначає, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

У зв'язку зі споживанням електроенергії ОСОБА_2 як особа, що проживає в квартира АДРЕСА_1 уклала з Берегівким РЕМ договір про користування електричною енергією від 07.07.2010 року строком на 3 роки, а.с. 11.

У відповідності до Договору про надання послуг із постачання холодної води й водовідведення за № 1805 від 04.02.2008 року укладеного між ТзОВ "Водоканал Карпатвіз" і ОСОБА_2, остання разом із сім'єю в складі 4 осіб, являються споживачами водопостачання, а.с. 13-14.

На підтвердження сплати позивачкою за спожиту всіма мешканцями квартири АДРЕСА_1 електроенергії на загальну суму 3263,92 гривні, та за водопостачання на загальну суму 780,30 гривень, а всього на загальну суму 4044,22 гривні, ОСОБА_2 надала суду копії квитанцій по сплаті за період із вересня 2012 року до вересня 2014 року, а.с. 44-64.

У ході судового розгляду суду першої інстанції, ОСОБА_1 визнав ту обставину, що не сплачує за комунальні послуги, а також пояснив, що проживає в одній кімнаті, а позивачка займає дві кімнати, а тому, менше споживає електроенергії. У квартирі тільки він зареєстрований.

Приймаючи до уваги ту обставину, що відповідач споживає комунальні послуги, але за такі не сплачує, у той час як позивачка виходячи з положень ч. 3 ст. 64 ЖК України й ч. 2 ст. 817 ЦК України, виконує свої обов'язки по сплаті за комунальні послуги в цілому, що споживаються всіма мешканцями квартири АДРЕСА_1. То така вправі ставити вимогу по поверненню їй частини сплачених нею грошових коштів у зобов'язаннях із постачальниками послуг з отримання всіма мешканцями квартири, комунальних послуг.

Так, п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України передбачено, що положення Гл. 83 цього Кодексу щодо зобов'язання повернути в зв'язку з набуттям, майна без достатньої правової підстави, застосовується також до вимог про повернення виконаного однією зі сторін у зобов'язанні.

Визначаючи до повернення відповідачем половини суми сплаченої позивачкою за комунальні послуги, суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що відповідач займає одну кімнату в якій тільки він зареєстрований, а позивачка займає дві кімнати в яких проживає в складі сім'ї з 4-х осіб. Зазначене свідчить про те, що позивачка споживає більше послуг за відповідача, та це не дає підстав для поділу пополам сплаченої позивачкою грошової суми за комунальні послуги. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач проживає в займаній кімнаті не сам, а із сім'єю.

За цих обставин, колегія суддів дійшла до думки, що при визначенні суми, яка підлягає поверненню позивачці, слід виходити з того, хто зі сторін і скільки займає жилих кімнат. Оскільки, відповідач займає лише одну жилу кімнату, а тому з нього слід стягнути лише 1/3 частину від сплаченої позивачкою суми за комунальні послуги, що становить 1348,07 гривень.

Стосовно вимог про стягнення витрат за надання правової допомоги, то такі, судом першої інстанції стягнуто обґрунтовано, так-як відповідають граничному розміру компенсації витрат на правову допомогу встановлений ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 року. Про понесення позивачкою витрат у сумі 500 грн. свідчить Квитанція до прибуткового касового ордера № 24 від 16.09.2014 року, а.с. 29.

Аналізуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим у цілому, а це у відповідності до вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його зміни в частині суми повернення частини плати за комунальні послуги, та ухвалення в зв'язку із цим нового рішення. А звідси, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України на користь відповідача з позивача, слід стягнути судові витрати у виді витрат у сумі 121,80 гривні судового збору.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 307, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, задовольнити частково.

Рішення Берегівського районного суду від 30 жовтня 2014 року змінити в частині повернення частини плати за комунальні послуги.

ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 частину плати сплаченої за комунальні послуги в сумі 1348,07 гривень.

У решті вимог, рішення суду першої інстанції, залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати в сумі 121,80 гривні судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ___________________ Судді : ___________________

___________________