Дата документу 22.06.2015 Справа № 554/5114/15-ц
Провадження № 2/554/2115/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

22.06.2015 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого - судді Тімошенко Н.В.,

при секретарі Бойко А.В.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «АВА-експрес», третя особа: Решетилівський РВ УМВС України в Полтавській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

22.04.2015 року до суду надійшов вищезазначений позов, мотивований тим, що позивач ОСОБА_4 працював водієм у відповідача ТОВ «АВА-експрес».

13.12.2014 року під час здійснення пасажирського перевезення під керуванням ОСОБА_4 за маршрутом Полтава-Глобино-Кременчук сталася дорожньо-транспортна пригода. У період перебування позивача на стаціонарному лікуванні, в результаті ДТП, директором підприємства ТОВ «АВА - експрес» ОСОБА_5 незаконно заднім числом підписано наказ №85 від 03.12.2014 року про звільнення ОСОБА_4 з роботи за прогул без поважних причин.

Позивач вважає звільнення незаконним, тому що у відповідності до ч. 2, ст.147, КЗпП України при обранні виду стягнення відповідач повинен був врахувати те, що ДТП сталася з причин незалежних від позивача, а також те, що останній працював бездоганно, не мав раніше жодного стягнення та його діями не завдано значної шкоди інтересам відповідача. Прогулів позивач не скоював.

На неодноразові звернення позивача та його представника до ТОВ «АВА-експрес» ніякої вмотивованої відповіді не надано та відмовлено в поверненні трудової книжки та заробітної плати за час роботи.

Позивач вважає, що у зв»язку з тим, що ОСОБА_5 має намір уникнути відповідальності за незаконний випуск на маршрут автотранспорту, не проведення медичного огляду, несвоєчасну виплату заробітної платні працівникам підприємства та відшкодування моральної та матеріальної шкоди пасажирам, що постраждали в результаті ДТП 13.12.2014р. його було незаконного звільнено з роботи.

У зв»язку з викладеним, позивач прохав поновити строк на звернення до суду з даним позовом, який був порушений у зв»язку з тривалим лікуванням позивача, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушено прогулу з 03.12.2014 року та 10000 грн. моральної шкоди, завданої емоційним стресом та душевними стражданнями через незаконне звільнення.

У судове засідання позивач не з»явився, направивши до суду своїх представників, які позов підтримали, прохали задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, прохав відмовити у зв»язку з відсутністю підстав для його задоволення.

Представник третьої особи до суду не з»явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову не заперечував.

Суд, вислухавши у судовому засіданні учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення № 3035/2189 від 20.01.2015 р. та довідки Кременчуцької першої міської лікарні ім. О.Т. Богаєвського № 243/31-1 від 03.03.2015 р. період лікування позивача складав з 20.12.2014 р. по 08.01.2015 р.

Згідно ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду, зокрема у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом з листом ТОВ «АВА-Експрес» № 168 від 30.12.2014 р. позивачу було надіслано копію наказу про звільнення № 83 від 03.12.2014 р. та повідомлено про необхідність отримання трудової книжки і розрахункових, що підтверджується копією опису вкладення до цінного листа та квитанція про відправку від 28.01.2015 р.

05.03.2015р. конверт з вказаним листом № 168 від 30.12.2014 р. повернувся, в звязку з тим, що адресат (позивач) не проживає за адресою, що підтверджується копію конверту з відміткою та поштовим штемпелем від 05.03.2015р. на конверті.

Неодержання позивачем копії наказу не залежить від вини відповідача, але сам факт його надіслання та враховуючи дату повернення цього листа 05.03.2015 р. можна вважати кінцевою датою, коли позивач, у разі проживання за місцем реєстрації, міг би дізнатися про факт звільнення та отримати копію наказу про звільнення. Отже, саме з 05.03.2015 р. повинен рахуватися місячний строк для звернення з заявою до суду про вирішення трудового спору, в той час коли позивач звернувся 22 квітня 2015 р. Окрім того, в позовній заяві зазначається, шо позивачу було відомо про його звільнення, ше до того часу, як він потрапив в лікарню, тобто до 20.12.2014 р., але наслідком того, що позивач потрапив в лікарню повязана не з його хвилюваннями з приводу звільнення, а з тим, що 13.12.2014 р. за його участю сталося ДТП, за фактом якого було порушено кримінальне провадження №0000431 від 13.12.2014 р. за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Якщо навіть рахувати максимальний тримісячний строк для звернення до суду з дати, коли позивачу стало відомо про звільнення, де цією датою зі слів позивача у позові є 19.12.2014 р. (до дати 20.12.2014 р., коли він потрапив у лікарню), то кінцевою дато звернення до суду була б дата 19.03.2015 р. З лікарні позивач виписався 08.01.2015 р., отже пропущення строку з приводу перебування в лікарні не може розцінюватися, як поважна причина, оскільки після виписки з лікарні та до кінцевої дати, з урахуванням тримісячного строку, у позивача було майже два з половиною місяця для подання позову до суду.

У звязку з цим, суд вважає, що доводи позивача щодо поважності пропущення строку звернення до суду необгрунтованими, оскільки вони не підтверджуються жодними доказами.

Стосовно суті викладених позовних, судом встановлено, що позивача було прийнято на роботу 01 серпня 2011 р. на посаду водія автотранспортних засобів на підставі наказу про прийняття на роботу № 37 від 01.08.2011 р.

Наказом № 83 від 03 грудня 2014 року позивача було звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з відсутністю на роботі більше трьох годин без поважних причин.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені статтями 40, 41 КЗпП України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до п.п. 2, 3, 4 наказу ТОВ «АВА-Експрес» №67 від 01.09.2013 р. «Про режим та графік роботи» для водіїв підприємства відповідача було затверджено змінний режим роботи з періодичністю: 3 (три) робочі зміни - 3 (три) дні відпочинку, з підсумковим обліком робочого часу (обліковий період - місяць). Графік робочої зміни складає з 05-00 год. до 20-00 год., з перервами в роботі з 7 год. 10 хв. до 8 год.30 хв., з 10 год. 25 хв. до 14 год. 00 хв., з 16 год. 00 хв. до 17 год. 45 хв. Головному механіку було доручено щомісячно розробляти та підписувати графік роботи для водіїв на наступний місяць, з урахуванням 3-х (трьох) змінного режиму роботи, шляхом його оприлюднення на контрольно-пропускному пункті підприємства, не пізніше 15-го числа поточного місяця, а також доповідати щомісячно про оприлюднення графіку роботи директору підприємства. Згідно вказаного наказу, підсумований облік робочого часу кожного працівника здійснюється за табелем виходів на роботу та затвердженим графіком роботи (змінності) за обліковий період.

Згідно графіків роботи водіїв за листопад та грудень 2014 р., розроблених та оприлюднених головним механіком ОСОБА_6, а також з урахуванням встановленого наказом № 67 від 01.09.2013 р. 3-х змінного режиму роботи, останніми вихідними днями у позивача були 28.11.2014 р., 29.11.2014р.,З 0.11.2014р., а наступними робочими днями відповідно 01.12.2014 р., 02.12.2014р., 03.12.2014 р. Графік роботи на грудень 2014р. був оприлюднений на контрольно-пропускному пункті підприємства станом на 15.11.2014 р., що підтверджується доповідною запискою відповідального за складання та оприлюднення щомісячних графіків роботи головного механіка ОСОБА_6 від 15.11.2014 р.

Факт триваючої відсутності позивача на робочому місці більше трьох годин протягом трьох робочих днів без поважних причин був встановлений на підставі: доповідних записок головного механіка ТОВ «АВА-Експрес» ОСОБА_6 від 01.12.2014 р., від 02.12.2014 р., від 03.12.2014; актів про відсутність на робочому місці водія транспортного засобу ОСОБА_4 від 01.12.2014 р., від 02.12.2014 р., від 03.12.2014 р.; актів про неявку для ознайомлення з актом про відсутність на робочому місці від 01.12.2014 р., від 02.12.2014 р., від 03.12.2014 року.

Доповідними головного механіка ОСОБА_6 від 01.12.2014 р., від 02.12.2014 р., від 03.12.2014 р. керівника підприємства відповідача було повідомлено про невихід позивача на роботу та неявку для проходження передрейсового технічного та медичного огляду на контрольно - пропускному пункті ТОВ «АВА-Експрес» для виконання рейсів за маршрутом «Полтава-Бурти».

На підставі вказаних доповідних, по факту неявки на роботу позивача з невідомих причин, керівником підприємства були видані накази № 12 від 01.12.2014 р., №13 від 02.12.2014 р., №14 від 03.12. 2014 р. про призначення складу комісії для зясування причин відсутності на роботі водія транспортного засобу ОСОБА_4, якими було призначено відповідні комісії для розслідування причин неявки вказаного працівника.

З метою зясування причин відсутності на роботі позивача 01.12.2014 р., 02.12.2014р., 03.12.2014 р. членами комісії здійснювався виїзд за місцем реєстрації працівника ОСОБА_4 (Полтавська обл., Новосанжарський р-н, с. Старі Санжари). За результатами перевірки було встановлено відсутність працівника за вказаним місцем реєстрації, в звязку з чим неможливо було з»ясувати причину відсутності працівника на робочому місці та отримати від нього письмові пояснення з цього приводу, що підтверджується актами про відсутність на робочому місці водія транспортного засобу ОСОБА_4 від 01.12.2014 р., від 02.12.2014 р., від 03.12.2014 р., де зафіксовано факт виїзду 01.12.2014 р., 02.12.2014 р., 03.12.2014 р. на місце проживання позивача, а також складеними комісією актами про неявку для ознайомлення з актом про відсутність на робочому місці від 01.12.2014 р., від 02.12.2014 р., від 03.12.2014 р.

Відсутність позивача без поважної причини (прогул) була зафіксована при веденні обліку використання робочого часу, за допомогою табеля за грудень 2014р., в якому відповідальна особа за велення табелю - головний механік зробив відповідну відмітку.

При звільненні за прогул, поважними причинами визнаються тільки такі причини, що виключають вину працівника.

Відповідно до ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Згідно довідки Кременчуцької першої міської лікарні ім. О.Т. Богаєвського № 243/31-1 від03.03.2015 р. позивач в період з 01.01.2013 р. по 20.12.2014 р. на стаціонарному лікуванні не перебував та за медичною допомогою не звертався. Лікарняний позивачем не надавався. За місцем проживання позивач був відсутній у дні прогулу. У відпустці станом на 01.12.2014 р.- 03.12.2014 р. вказаний працівник не перебував, що підтверджується табелями обліку робочого часу за листопад, грудень 2014 р.

Прогул є порушенням трудової дисципліни, за що ст. 147 КЗпП передбачено притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, у т.ч. накладання такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення.

Звільнення за скоєння прогулу, як дисциплінарне стягнення здійснювалося відповідачем з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень.

Згідно ч.1 ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуються час звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Відповідач здійснив застосування вказаного дисциплінарного стягнення безпосередньо за виявленням проступку, з дотриманням ч.1 ст.148 КЗпП України та здійснивши спроби отримати від позивача, як порушника трудової дисципліни письмові пояснення, відповідно до ст. 149 КЗпП України, здійснивши виїзд комісії безпосередньо на місце його проживання, що підтверджується актами про відсутність на робочому місці водія транспортного засобу ОСОБА_4 від 01.12.2014 р., від 02.12.2014 р., від 03.12.2014 р., де зафіксовано факт виїзду на місце проживання позивача.

При виборі дисциплінарного стягнення, необхідно враховувати тяжкість проступку, що було зроблено керівництвом відповідача а саме те, що вчинення прогулу мало триваючий характер (три дні поспіль 01.12.14, 02.12.14, 03.12.14), відсутність будь-яких завчасних повідомлень з боку позивача про причини неявки, а також той факт, що підприємство позивача є автотранспортним підприємством, яке зобовязане своєчасно надавати послуги з перевезення пасажирів на умовах договорів укладених з Полтавською обласною державною адміністрацією на приміських та міжміських маршрутах та згідно затверджених розкладів руху автобусів на маршрутах, а отже відсутність або невихід на роботу водія автотранспортного засобу може створити значні загрози як для пасажирів, які не отримають своєчасно транспортні послуги, так і для самого підприємства відповідача, включаючи розірвання Полтавською обласною державною адміністрацією договорів на перевезення пасажирів з причин невиконання (зриву) приміських, міжміських маршрутів.

У зв»язу із звільненням позивача, останньому 28.01.2015 р. було направлено лист з копією наказу про звільнення та інформацією про необхідність отримання трудової книжки та розрахункових, який повернувся 05.03.2015 р., в звязку з тим, що адресат (позивач) не проживає за адресою, що підтверджується копію конверту з відміткою та поштовим штемпелем від 05.03.2015 р. на конверті.

26 березня 2015 р. від представника позивача надійшла заява про отримання трудової книжки, на яку відповідачем була надана відповідь рекомендованим листом № 58 від 30.03.2015 р., де зазначалося, що на підставі Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та з урахуванням п.2.1 гл. 4 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 необхідно особисто звернутися ОСОБА_4 або надати останньому на адресу підприємства письмову згоду про пересилання трудової книжки з доставкою на його адресу, де він проживає.

Звільнення позивача за прогул жодним чином не повязане з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася з позивачем 13.12.2014 р., за фактом якого було порушено кримінальне провадження №0000431 від 13.12.2014 р. за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки по-перше: на момент ДТП позивач був вже звільнений відповідно до наказу, по-друге: станом на 13.12.2014 р. відповідач не здійснював та не мав права здійснювати перевезення пасажирів на маршруті «Полтава-Кременчук» через Глобине, рейси №205/206, оскільки не мав руках ліцензійної картки ТОВ «АВА-Екпрес» серії АА №794919 строк дії якої був обмежений датою закінчення тимчасового реєстраційного талону ДАР 194863 від 25.10.2011р., який припинив свою дію 25.10.2014 р. Згідно вимог ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» одним з основних документів на підставі яких виконуються пасажирські перевезення для водія автобуса є наявність ліцензійної картки. Оригінал ліцензійної картки не видавався підприємством водію, оскільки по-перше: водій був звільнений, по-друге: у підприємства було відсутнє право здійснювати перевезення без переоформленої ліцензійної картки на вказаний автобус, в звязку з закінченням строку дії тимчасового реєстраційного талону 25.10.2014 р.

Причинно-наслідковий зв'язок між хворобою позивача та його звільненням, а також моментом, коли він про це спростовується природою самого захворювання. Так, згідно довідки Кременчуцької першої міської лікарні ім. О.Т. Богаєвського № 243/31-1 від 03.03.2015 р. позивач був взятий на постійний диспансерний облік за його особистою заявою ще з 28.08.2014 р., лікувався в умовах денного стаціонару поліклініки з 28.08.2014 р. по 05.09.2014 р. з приводу діагнозу: «Цукровий діабет 2-й тип, середньої важкості, ст. субкомпенсацїі. Діабетична нейропатія нижніх кінцівок. Дифузний зоб І ступеню. ІХС: дифузний кардіосклероз. АГ II стадія 2, ризик 4. Гіпертензивне серце. СНІ. ФК II. Хронічний неалкогольний стеатогепатит. ГЦН О».

Таким чином, доводи позивача, викладені у позові не спростовують наявність факту прогулу 01.12.2014 р.,02.12.2014 р., 03.12.2014 р. та не доводять наявності у нього поважних причин відсутності на робочому місці понад 3 години в ці дні, а також не спростовують законних підстав для розірвання з ним трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Проте, позивачем не надано доказів наявності причинно-наслідкового зв'язку між завданими діями відповідачами щодо незаконного звільнення та наявністю негативних наслідків у вигляді моральних страждань чи іншу шкоду здоров'ю позивачу, втрати нормальних життєвих зв'язків та необхідності додаткових зусиль для організації свого життя тощо.

Оскільки звільнення позивача було проведено з додержанням вимог закону, суд вважає, що відсутні підстави для поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 40, 147,148,149, 233, 237-1 КЗпП України, ст.ст.10, 60, 73, 88, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" суд, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_4 до ТОВ «АВА-експрес», третя особа: Решетилівський РВ УМВС України в Полтавській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через районний суд шляхом подання протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.В.Тімошенко