Провадження № 2/344/156/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Польської М.В.

при секретарі c/з Дзюбак Х.Б..

з участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Маланюка О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_4, об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оптимус-ІФ» до ТОВ «ТрансКомСервіс плюс» про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, земельною ділянкою, прибудинковою та дворовою територією, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 та ОСББ «Оптимус-ІФ» звернулися в суд з позовом до ТзОВ «ТрансКомСервіс плюс» про усунення перешкод в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1, земельною ділянкою, прибудинковою та дворовою територією за цією адресою, шляхом звільнення частини земельної ділянки, де ведеться будівництво будинку з приміщеннями громадського призначення; зобов'язати відповідача внести зміни та коригування до проектно-кошторисної документації забудови багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 з врахуванням прямого проїзду автотранспорту до будинку позивача 1 та наявного проїзду-проходу до будинку позивача 2, стягнення матеріальної шкоди в сумі 16000 грн., моральної шкоди в сумі 33000 грн., стягнення судових витрат.

У позовній заяві зазначено, що позивач 1 ОСОБА_4 є власником земельної ділянкою площею 0.0374 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2, рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради від 21.06.2005р. №189 їй дозволено реконструкцію житлового будинку з надбудовою мансардного поверху. На підставі Свідоцтва про право власності 04.03.2013 року ОСОБА_4 є власником житлового будинку площею 340.9 м.кв. Позивач 2 ОСББ «Оптимус-ІФ» несе витрати по утриманні будинку №29, дворової, прибудинкової території, при цьому відповідач створює перешкоди у користуванні проходом-проїздом до даного житлового будинку. Відповідач ТзОВ «ТрансКомСервіс плюс» є забудівником земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва багатоквартирного житлового будинку, площею забудови 475 м.кв. Дане будівництво здійснюється з порушенням: межі земельної ділянки не погоджені позивачами; не встановлено земельний сервітут для проходу та проїзду до території позивачів; не дотримано протипожежну відстань до будинку позивача 1, а саме не менше 8.0 м. (є в наявності 7 м.); завозиться будівельні матеріали протягом робочого дня та відсутнє миття коліс автомобілів, що спричиняє бруд на проїзній частині вулиці; семиповерховість будинку погіршує умови проживання позивачів та зменшує інсоляцію; дворова територія забудови відповідача не містить необхідних майданчиків для ігор та стоянок авто; відповідачем використовується більша площа земельної ділянки ні ж орендована площею 0.2578 га; договір оренди землі від 25.02.2009 року укладений на підставі рішення суду, яке було скасоване, отже договір не є чинним. Щодо матеріальних збитків визначено тільки їх розмір, однак не зазначено відповідно до яких обставин їх завдано та не надано доказів в підтвердження розміру таких збитків. Позивачі також вважають, що діями відповідача спричинено їм моральну шкоду, яку оцінюють в сумі 33000 грн.

Представники позивача 1 просили позов задовольнити повністю.

Позивач 2 в судові засідання жодного разу не з'являвся, заяви про розгляд справи без участі позивача 2 не подавав, підстави позовних вимог в частині даного позивача не підтримував та пояснення по суті спору не надавав.

Представник відповідача позов не визнав та вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Заслухавши пояснення представників позивача 1, відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач 1 ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0.0374 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2, що посвідчується Державним актом на право власності від 22.03.2004 року (а.с.21, 29).

Рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради від 21.06.2005р. №189 позивачу 1 дозволено реконструкцію житлового будинку з надбудовою мансардного поверху. На підставі Свідоцтва про право власності 04.03.2013 року ОСОБА_4 є власником житлового будинку площею 340.9 м.кв., житловою 96 м.кв. (а.с.30).

Відповідач ТзОВ «ТрансКомСервіс плюс» є орендарем земельної ділянки земельної ділянки площею 0.2578 га по АДРЕСА_1 для будівництва багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення, згідно договору оренди землі №142 від 10.05.2011 року (а.с.19-20, 22, 26) та попередньо був також орендарем даної земельної ділянки до укладення цього договору. На даній земельній ділянці забудівником ТзОВ «ТрансКомСервіс плюс» здійснюється будівництво будівлі площею забудови 475 м.кв., що підтверджується Декларацією про початок виконання будівельних робіт (а.с.14-17). Договір оренди на час розгляду справи є пролонгований та діючий.

Позивач вказує на те, що дане будівництво відповідачем здійснюється з такими порушеннями: межі земельної ділянки не погоджені позивачами; не встановлено земельний сервітут для проходу та проїзду до території позивачів; не дотримано протипожежну відстань до будинку позивача 1, а саме не менше 8.0 м. (є в наявності 7 м.); завозиться будівельні матеріали протягом робочого дня та відсутнє миття коліс автомобілів, що спричиняє бруд на проїзній частині вулиці; семиповерховість будинку погіршує умови проживання позивачів та зменшує інсоляцію; дворова територія забудови відповідача не містить необхідних майданчиків для ігор та стоянок авто; відповідачем використовується більша площа земельної ділянки ні ж орендована площею 0.2578 га; договір оренди землі від 25.02.2009 року укладений на підставі рішення суду, яке було скасоване, отже договір не є чинним.

Однак з такі доводи позивачів на доведені останніми належними доказами, враховуючи таке.

Як слідує зі ст..124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної чи комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Правовстановлюючим документом на користування землею є і договір оренди (Закон України «Про оренду землі»).

Орендодавець та власник землі Івано-Франківська міська рада уклала договір оренди з ТзОВ «ТрансКомСервіс плюс», який є чинним (продовжено орендодавцем також дію договору під час слухання справи судом), не оскаржувався та надає право орендарю на використання наданої земельної ділянки за її цільовим призначенням, тому доводи позивача 1 про те, що договір оренди землі від 25.02.2009 року укладений на підставі рішення суду, яке було скасоване, отже договір не є чинним, не заслуговують на увагу, оскільки існує інший договір укладений в 2011 році, як і не доведено факт того, що відповідачем використовується більша площа земельної ділянки ні ж орендована площею 0.2578 га. При цьому, судом роз'яснено неодноразово про надання належних та допустимих доказів щодо цього, в тому числі проведення інвентаризації суміжних земель чи підтвердження накладки земель за результатами експертизи. Так, на повторне (попереднє залишено без руху та повернено через не усунення недоліків) клопотання представників позивача 1 судом призначено ухвалою від 07.11.2014р. в т.ч. земельно-технічну експертизу, однак через відсутність проведення оплати послуг позивачем 1, 20.01.2015 року матеріали цивільної справи були повернуті Інститутом судових експертиз та права, без виконання.

Підставою на задоволення позовних вимог позивачі також зазначають в позові, що дворова територія забудови відповідача не містить необхідних майданчиків для ігор та стоянок авто, однак будівництво ще триває, і право позивачів, які мають власні території, щодо влаштування чи відсутність влаштування майданчиків відповідачем на новому будівництві, не порушується таким.

Отже, позовна вимога про усунення перешкод в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1, земельною ділянкою, прибудинковою та дворовою територією за цією адресою, шляхом звільнення частини земельної ділянки, де ведеться будівництво будинку з приміщеннями громадського призначення, за недоведеністю захоплення (чи накладки) суміжних земельних ділянок позивачів та відповідача, не підлягає до задоволення.

За ст.. 877, 878 ЦК України, на яку посилається позивач, підрядник зобов'язаний здійснювати будівництво та пов'язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов'язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Замовник має право вносити зміни до проектно-кошторисної документації до початку робіт або під час їх виконання за умови, що додаткові роботи, викликані такими змінами, за вартістю не перевищують десяти відсотків визначеної у кошторисі ціни і не змінюють характеру робіт, визначених договором. Внесення до проектно-кошторисної документації змін, що потребують додаткових робіт, вартість яких перевищує десять відсотків визначеної у кошторисі ціни, допускається лише за згодою підрядника. У цьому разі підрядник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

Що стосується позовної вимоги про зобов'язання відповідача внести зміни та коригування до проектно-кошторисної документації забудови багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 з врахуванням прямого проїзду автотранспорту до будинку позивача 1 та наявного проїзду-проходу до будинку позивача 2, то судом встановлено, що Департаментом містобудування і архітектури виконкому міської ради в листі від 11.11.2013 року (а.с.25) повідомлялося про те, що п.7 рішення міської ради від 25.03.2011р. №130 передбачалося встановлення земельного сервітуту для забезпечення права проходу і проїзду на сусідню територію. На підставі цього було видано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки ТОВ «ТрансКомСервіс» та розроблено генплан забудови території, яким передбачено проїзд на територію двору будинку №29. При цьому огорожа майданчика змонтована у відповідності до погодженої схеми організації дорожнього руху та не перешкоджає заїзду у двір будинку №29. Щодо збереження існуючого в'їзду до буд.№27а, ТОВ «ТрансКомСервіс» зазначала при проектуванні таку можливість, а самий проект було направлено на експертизу на перевірку даних звернення ОСОБА_4 ще в 2007 році (а.с.32, 33). В грудні 2013 року самий заїзд до будинку №29 при позаплановій перевірці інспекції ДАБК був вільний (а.с.68), а огорожа будівельного майданчика встановлена була так, що унеможливлює користуватися гаражем на земельній ділянці по АДРЕСА_2 (а.с.72-73). При цьому на час розгляду справи судом, такі перешкоди зі сторони відповідача позивачу 1 не було доведено, тому на роз'яснення судом права клопотання щодо державно-будівельної експертизи, ухвалою суду від 07.11.2014р. було призначено в т.ч. комплексну державно-будівельну експертизу, однак через відсутність проведення оплати послуг позивачем 1, 20.01.2015 року матеріали цивільної справи були повернуті Інститутом судових експертиз та права, без виконання.

Як вбачається з фото фіксажу, проїзд та прохід наявний при будівництві будівлі відповідачем (а.с.129). ТОВ «ТрансКомСервіс» було подано прохання здійснити комплексну державну експертизу розробленої та затвердженої документації, а щодо дотримання вимог земельного законодавства (в т.ч. не погодження меж суміжниками, відповідність меж відведеної земельної ділянки), то направлено звернення Держсільгоспінспекції (а.с.138). Результатів перевірки щодо не дотримання відповідачем вимог законодавства, порушення їх, зі сторони позивача 1 не надано суду.

Щодо позовних вимог про завдання матеріальних збитків в розмірі 16000 грн., то позивачем в позові визначено тільки їх розмір, однак не зазначено відповідно до яких обставин їх завдано позивачам та не надано доказів в підтвердження розміру таких збитків, про що наголошувалось судом неодноразово, однак будь-якого уточнення визначення таких матеріальних збитків сторона позивача не надала..

Позивачі також вважають, що діями відповідача спричинено їм моральну шкоду, яку оцінюють в сумі 33000 грн.

Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправними діями щодо неї. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Однак, оскільки не доведено позивачем обґрунтованість позовних вимог належними та допустимим доказами, відсутній також доказаний факт спричинення через неправомірні дії відповідача моральної шкоди позивачам.

Ст. 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1).

Відповідно до вимог ст.59,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як випливає зі змісту ст.386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

А в даному спорі, не є обґрунтованими позовні вимоги щодо створення перешкод власнику майну - житловому будинку та земельній ділянці позивачу 1 (позивач 2 взагалі не доводив такі обставини спору).

Посилання позивачами в позові на норми ст..376 ЦК України щодо самочинного будівництва не є вірними, предметом спору щодо такого, позивачами не заявлялося та не доказувалося. Так як і застосовані ними норми статтей 890, 891 ЦК України які регулюють права підрядника під час будівництва.

За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити..

На підставі наведеного, відповідно ст. 23, 386, 391 ЦК України, Законом України «про оренду землі», керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4, об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оптимус-ІФ» до ТОВ «ТрансКомСервіс плюс» про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, земельною ділянкою, прибудинковою та дворовою територією - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених статтею 294 ЦПК України, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 03 квітня 2015 року.

Суддя: Польська М.В.