Справа № 370/86/15 Головуючий у І інстанції Тандир О. В.
Провадження № 22-ц/780/4172/15 Доповідач у 2 інстанції Воробйова Н. С.
Категорія 26 28.09.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

28 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Приходька К.П.

при секретарі Бобку О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

Встановила :

У січні 2015 року ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» звернулося з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з останнього заборгованість у сумі 15451,53 грн., за кредитним договором № б/н від 22.05.2007 року, яка складається з наступного: 4538,32 грн., - заборгованість за кредитом; 7386,85 грн., - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2314,38 грн., - заборгованість по пені та комісії за користування кредитом; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн., - штраф (фіксована частина), 711,98 грн., - штраф (процентна складова). Також банк просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 243,60 грн., - судовий збір.

Посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору ОСОБА_2 22.05.2007 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач вказував, що в порушення ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України відповідач зобов'язань не виконав, що стало підставою для звернення до суду.

Заочним рішенням Макарівського районного суду від 31.03.2915 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість у сумі 15451,53 грн. за кредитним договором № б/н від 22.05.2007 року, яка складається з: 4538,32 грн., - заборгованість за кредитом; 7386,85 грн., - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2314,38 грн., - заборгованість по пені та комісії за користування кредитом; штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн., - штраф (фіксована частина), 711,98 грн., - штраф (процентна складова). Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування апеляційної скарги вказував на те, що він 22.05.2007 року не писав заяву та не отримував кредит у позивача, не оформляв кредитну картку, кредитна картка банком 22.05.2007 року йому не видавалася.

Він дійсно за останні 7-10 років користувався послугами банку, мав кредитні, зарплатні картки, здійснював грошові перекази.

Будь-які докази на підтвердження позовних вимог позивач не надав. Крім того, позивач пропустив строк позовної давності, оскільки з позовними вимогами звернувся лише у січні 2015 року, а картка, яка видається банком, як правило, діє один-два роки. Проте суд даний факт проігнорував.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд виходив з того, що 22.05.2007 року ОСОБА_2, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримав картку. Відповідно до укладеного договору б/н від 22.05.2007 року ОСОБА_2, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Оскільки відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява від 22.05.2007 року разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між ним та банком Договір, але допустив порушення зобов»язань, які покладено на нього договором, дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 15451,53 грн. підлягають до задоволення у повному обсязі.

Проте даний висновок суду не грунтується на обставинах та матеріалах справи.

Так, в матеріалах справи відсутні докази, що 22.05.2007 року позивач звертався до банку із заявою про надання йому кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Позивачем також не надано суду і, матеріали справи не містять даних , щодо отримання ОСОБА_2 22.05.2007 кредитної картки, строку її дії, а також доказів щодо продовження строків дії картки.

На підтвердження позовних вимог, позивач надав копію паспорта ОСОБА_2 , ІНН останнього та картку «МЕТРО». Проте зазначені копії засвідчено кредитним експертом до 22.07.2007 року, а саме 08.07.2006 року, а дата видачі картки «Метро» вказана « 05.06.2006 року» (а.с.14-15).

Безпідставним також є посилання суду на те, що 22.05.2007 року ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між ним та Банком Договір, про що свідчить його підпис у заяві.

Як вже зазначалося, заява про надання кредиту або заява про оформлення банком кредитної картки на час розгляду справи та ухвалення судом першої інстанції рішення в матеріалах справи були відсутні. Більш того, в 2007 році позичальник не міг ознайомитися з відповідними документами, датованими 2010 роком (а.с.1- 13).

Не можна також погодитися з висновками суду щодо обґрунтованості позовних вимог позивача щодо розміру заборгованості відповідача саме за кредитним договором від 22.05.2007 року і яка станом на 30.11.2014 року становила 15454,53 грн. та складалася з : 4538,32 грн., - заборгованості за кредитом; 7386,85 грн., - заборгованості по процентам за користування кредитом; 2314,38 грн. - заборгованості по пені та комісії за користування кредитом; штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн., - штрафу (фіксована частина), 711,98 грн., - штрафу (процентна складова).

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, за умови їх дії на 22.05.2007 рік , а саме п.3.1.1. строк дії картки зазначено на лицьовій стороні Картки (місяць,рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Строк погашення по кредиту( кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам без встановлення мінімального обов»язкового платежу передбачено п.5.4 (а.с.12 зв.,13) : строк погашення процентів по кредиту-щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту- у повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній карті.

Оскільки матеріали справи не містять і позивачем не надано доказів щодо видачі ОСОБА_2 22.05.2007 року кредитної картки та укладання з ним кредитного договору, а також доказів, що останній у відповідності до укладеного 22.05.2007 року договору, користувався банківськими послугами, наданий позивачем розрахунок заборгованості (а.с.5-7) у відповідності до положень ст..57-59 ЦПК України не можна вважати належним та допустимим доказом.

Крім того, п.п.2.1.1.7.6. «Умови та правилами надання банківських послуг» та «Правила користування платіжною карткою» , на які посилається суд, в тексті документів відсутні взагалі (а.с.8-13).

На думку колегії, висновок суду щодо обґрунтованості позовних вимог банку у повному обсязі, у даному випадку, не відповідає дійсним обставинам справи.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 19 березня 2014 року справа № 6-14цс14) відповідно до Правил користування платіжною карткою, як5а є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст..257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст..261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Вирішуючи спір по суті, суд, в порушення вимог ст..213,214 ЦПК України, належним чином не встановив дійсні обставини справи, не звернув увагу на обставини, що мають значення для вирішення справи, проігнорував вимоги чинного законодавства, що регламентують правовідносини, що виникли між сторонами, що як наслідок, призвело до ухвалення незаконного рішення.

В силу ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду не відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому не може бути залишеним без змін та підлягає скасуванню.

По справі слід ухвалити нове рішення, яким, з урахуванням викладеного вище, слід відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Керуючись ст..ст.307,309 ЦПК України, колегія

Вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: