Справа № 130/1085/14-ц Провадження № 22-ц/772/3276/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 21Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Марчук В.С., Шемети Т.М.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: позивача ОСОБА_2 і його представника адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7, про визнання недійсним договорів дарування та їх скасування,

В с т а н о в и л а :

В квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7, про визнання недійсними договорів дарування та їх скасування.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_7, про визнання недійсними договорів дарування та їх скасування, залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 судові витрати в розмірі 7 062 грн., та на користь ОСОБА_4 в розмірі 121,80 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 2 березня 2015 року ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 2 березня 2015 року в частині вирішення питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 витрат на правову допомогу скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до цього суду.

В іншій частині ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 2 березня 2015 року залишено без змін.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить ухвалу в частині стягнення з нього судових витрат на користь відповідачів скасувати та постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви про стягнення з нього на користь відповідачів судових витрат.

Зазначив, що ухвалу суду вважає незаконною і необґрунтованою через порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року ухвала суду першої інстанції переглядається лише в частині вирішення питання про стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_6 витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні позивач і його представник підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Відповідачі і їх представники, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися, представник ОСОБА_8 надіслав письмові заперечення на апеляційну скаргу, де просив її відхилити і залишити ухвалу суду першої інстанції без змін і просив про розгляд справи у його відсутності.

Третя особа у судове засідання не зявилася.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, заслухавши пояснення позивача і його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

Суд першої інстанції постановив ухвалу про стягнення з позивача на користь відповідачів судових витрат на підставі ч. 3 ст. 89 ЦПК України, згідно положень якої у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, повязаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

По справі встановлено, що ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 5 листопада 2014 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів дарування та їх скасування, залишено без розгляду на підставі ч. 3 ст. 169 і п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, при повторній неявці у судове засідання позивача, повідомленого належним чином і без його заяви про розгляд справи у його відсутності (том 2 а. с. 13).

27.11.2014 року позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на ухвалу суду (том 2 а. с. 19-20), яка задоволена ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 19 грудня 2014 року, скасована ухвала Жмеринського міськрайонного суду від 05.11.2014 року, а справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду (том 2 а.с.38).

23 січня 2015 року позивач ОСОБА_2 подав до Жмеринського міськрайонного суду заяву, якою просив залишити його позов без розгляду відповідно до ст. 207 ЦПК України (том 2 а. с. 54).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду згідно поданої ним до суду 23 січня 2015 року заяви (том 2 а. с. 56).

23 січня 2015 року представник відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ОСОБА_8 подав до суду заяву про стягнення з позивача понесених відповідачами судових витрат в звязку з поданою позивачем заявою про залишення позову без розгляду (том 2 а. с. 55).

За правилами частини 3 статті 89 ЦПК України у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, повязаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У пункті 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року розяснено, що відповідно до статті 89 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. Визнання відповідачем позову не є підставою для звільнення його від сплати судових витрат. Якщо сторони під час укладення мирової угоди не передбачили порядку розподілу судових витрат, кожна сторона у справі несе половину судових витрат.

В інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов'язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач (статті 10, 11 ЦПК України). При цьому саме по собі пред'явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Враховуючи підстави залишення позову без розгляду і дії позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення із позивача на користь відповідачів понесених ними судових витрат.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 3).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

За приписами ст. 42 ЦПК України повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені, зокрема, довіреністю (ч. 1). Повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватися ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обовязково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору (ч. 4).

Із матеріалів справи вбачається, що 22 квітня 2014 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_8 було укладено договір про надання правової допомоги, згідно якого відповідачі доручили адвокату ОСОБА_8 бути представником в Жмеринському міськрайонному суді та Апеляційному суді Вінницької області у справі за позовом ОСОБА_2 про визнання недійсним договорів з повноваженнями, передбаченими ст. 27, 31, 44 ЦПК України (том 1 а. с. 60).

Повноваження адвоката ОСОБА_8 про надання відповідачам правової допомоги підтверджено ордером (том 1 а. с. 59)

23 жовтня 2014 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_9 було укладено договір про надання правової допомоги, за яким останній зобовязався надавати правову допомогу відповідачам у Жмеринському міськрайонному суді, а при необхідності в суді апеляційної та касаційної інстанцій з повноваженнями, визначеними ст. 27, 31, 44 ЦПК України без обмежень (том 2 а. с. 2).

У матеріалах справи також містяться копії свідоцтв про право на заняття адвокатською діяльністю (№ 513 і № 706, відповідно) адвоката ОСОБА_8 (том 1 а. с. 162) і адвоката ОСОБА_9 (том 2 а. с. 3).

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішення.

Тобто граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи адвоката, що на час розгляду справи судом складало 487,20 грн. за одну годину роботи.

Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 47, 48 постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17 жовтня 2014 року, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження витрат на надання правової допомоги відповідачем ОСОБА_6 надано суду акти здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 22 квітня 2014 року та 5 листопада 2014 року, а також квитанції до прибуткового касового ордеру №19 від 24 квітня 2014 року, № 60 від 24 жовтня 2014 року та № 63 від 5 листопада 2014 року (том 1 а. с. 164, 164а; том 2 а. с. 9, 10, 11).

Згідно акту здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 22 квітня 2014 року загальна вартість робіт за надання правової допомоги складає 4 383 грн., із яких: 4 139,50 грн. витрати за участь в судовому засіданні і складання процесуальних документів (8 годин 30 хвилин) та 243,60 грн. витрати на відрядження (том 1 а. с. 164).

Згідно акту здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 5 листопада 2014 року загальна вартість робіт за надання правової допомоги складає 2 679 грн., із яких: 1 705 грн. витрати за участь в судових засідань і складання процесуальних документів (3 години 30 хвилин) та 974 грн. витрати на відрядження (том 2 а. с. 11).

Із зазначених актів вбачається, що до розрахунку включено, зокрема, витрати за участь адвоката у судових засіданнях в судах першої та апеляційної інстанцій (в цілому 6 годин 05 хвилин), що знайшло своє підтвердження в журналах судових засідань від 24 квітня 2014 року, 25 травня 2014 року, 11 липня 2014 року, 07 серпня 2014 року, 02 жовтня 2014 року, із яких вбачається участь в судових засіданнях представника відповідачів адвоката ОСОБА_8 та від 24 жовтня 2014 року, із якого вбачається участь в судовому засіданні представника відповідачів адвоката ОСОБА_9 (том 1 а. с. 150-152; 185; 205; 223; 248; том 2 а. с. 5).

Також є документально підтвердженими витрати за підготовку адвокатом певних процесуальних документів, що містяться в матеріалах справи, а саме: заперечення на позовну заяву 1 година (том 1 а. с. 165-167); заяви про відвід складу суду 20 хвилин (том 1 а. с. 153); заяви про відкладення розгляду справи 10 хвилин (том 1 а. с. 157); апеляційної скарги 1 година 15 хвилин (том 1 а. с. 210).

Із акту здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 22 квітня 2014 року вбачається, що до витрат за надання правової допомоги включені витрати за підготовку зустрічної позовної заяви (том 1 а. с. 164).

Проте, як вбачається із матеріалів справи ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 квітня 2014 року відмовлено представнику відповідачів ОСОБА_8 у прийнятті зустрічного позову; матеріали зустрічного позову йому повернуто та розяснено право на предявлення позову до суду на загальних підставах (том 1 а. с. 66).

Тому витрати, повязані із підготовкою зустрічної позовної заяви, не повязані із розглядом даної цивільної справи.

Крім того згідно з актами здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) до витрат за надання правової допомоги також включено витрати на відрядження, що складає: згідно акту від 22 квітня 2014 року - 243,60 грн. та згідно акту від 5 листопада 2014 року 974,40 грн. (243,60 грн. х 4).

Проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження таких витрат на відрядження і витрати на відрядження не можуть бути включені до витрат на правову допомогу, оскільки вони за правилами пункту 3 частини 2 ст. 79 та статті 85 ЦПК України являються окремим видом судових витрат.

Таким чином, є документально підтвердженими та доведеними належними та допустимими доказами понесені відповідачем ОСОБА_6 витрати на правову допомогу в загальній сумі 4 141,20 грн., із яких: участь в судовому засіданні (6 годин 05 хвилин х 487,20 грн.) 2 947,56 грн.; складання процесуальних документів, повязаних з розглядом даної справи (2 години 45 хвилин х 487,20 грн.) 1 193,64 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції в частині вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу підлягає зміні із постановленням нової ухвали з цього питання.

Доводи апеляційної скарги позивача в тому, що адвокат відповідачів ОСОБА_8 не був присутнім в судовому засіданні, в звязку з чим відсутні підстави для стягнення з нього витрат за надання правової допомоги є безпідставними, спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Керуючись ст.ст. 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року в частині вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 судові витрати в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 4 141 (чотири тисячі сто сорок одна) грн. 20 коп.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_10

Судді: /підпис/ ОСОБА_11 /підпис/ ОСОБА_12

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська