пр № 4-с/464/2/15
У Х В А Л А

20.02.2015 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Качарабі П.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові ОСОБА_2 на дії державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ та постанову про закінчення виконавчого провадження,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулась до суду із скаргою, у якій просить визнати дії державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_3 незаконними і скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 04.11.2014 року; зобовязати Сихівський ВДВС ЛМУЮ провести виконання за її виконавчим листом у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» шляхом звернення стягнення по виконавчому листу на майно боржника ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 та зобовязати державного виконавця Карпина В.З. усунути порушення шляхом перерахунку суми заборгованості по виконавчому листі після часткового погашення боржником заборгованості. В обгрунтування скарги покликається на те, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 21.11.2013 року її позов задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_4 в її користь 7900 матеріальної шкоди, 4000 гривень моральної шкоди та 958 грн. судових витрат. 20.05.2014 року Сихівським відділом державної виконавчої служби ЛМУЮ на підставі вказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження ВП № 43325022 із примусового виконання рішення суду. Однак, 17.11.2014 року державним виконавцем Карпин В.З. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Вказана постанова є незаконною, оскільки відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. І лише у якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника. Оскільки виконавче провадження відкрито 20.05.2014 р. то для звернення стягнення на нерухоме майно боржника сума заборгованості має становити не менше 12 1800 грн. Із матеріалів виконавчого провадження вбачається, що у боржника немає наявності коштів на, які можна було б звернути стягнення за виконавчим листом. У власності ОСОБА_5 перебуває квартира АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.11.2001 р. Однак, незважаючи на те, що у власності боржника перебуває вищевказана квартира, старший державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження вказує, що у власності боржника жодного майна боржника. На підставі того, що боржник нібито не має у власності жодного майна, виконавець вирішив звернути стягнення на пенсію, яку вона отримує як інвалід ІІ групи загального захворювання з 16.04.2014 р. в розмірі 1422, 86 грн. Крім того, державний виконавець незаконно врахував суму, сплачену ОСОБА_4 в розмірі 750 грн. і тим самим самовільно зменшив розмір суми стягнення з боржника, визначеної судом в розмірі 12 858 грн. на суму розміром 12 108 грн. Крім того, згідно ч.5 ст.41 Закону України витрати, повязані із організацією та проведенням виконавчих дій покладаються на боржника. При розподіленні коштів, які надійшли від боржника в сумі 750 грн., державний виконавець перерахував на її рахунок 681,82 грн. та стягнув 68,18 грн. виконавчого збору та 30 грн. витрат на проведення виконавчих дій, і при цьому ствердив, що сума боргу ОСОБА_4 зменшилась на 750 грн., а не 681,82 грн. які вона отримала в дійсності. Просить визнати дії державного виконавця незаконними та зобовязати державного виконавця провести виконання за виконавчим листом шляхом звернення стягнення на майно боржника.

Представники заявника в судовому засіданні скаргу підтримали, дали пояснення аналогічні змісту скарги та просять її задоволити.

Державний виконавець в судовому засіданні проти вимог скарги заперечив та пояснив що при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та в межах наданих цим законом повноважень. Вважає скаргу безпідставною та просить відмовити в її задоволенні.

Заслухавши пояснення представників заявника, державного виконавця, оглянувши матеріали скарги, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 21.11.2013 року вирішено стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 7900 (сім тисяч девятсот) гривень матеріальної шкоди, 4000 (чотири тисячі) гривень моральної шкоди та 958 грн. судових витрат. Ухвалою апеляційного суду Львівської області рішення Сихівського районного суду від 21.11.2013 року залишено без змін. На підставі вказаного рішення суду 13.05.2014 р. Сихівським районним судом м.Львова видано виконавчий лист та 20.05.2014 р. старшим державним виконавцем Сихівського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження ВП № 43325022.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Як встановлено судом, старшим державним виконавцем Сихівського ВДВС ЛМУЮ з метою виявлення коштів та рухомого майна боржника скеровано запити в ДАІ, Реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції, ДПІ, УПФ України. Згідно отриманих державним виконавцем відомостей із УДАІ ГУМВСУ у Львівській області транспортні засоби за боржником не зареєстровані, рахунки у фінансових установах, джерела отримання доходів, рухоме майно за адресою проживання також відсутні. 30.10.2014 року державним виконавцем, за участю понятих, здійснено перевірку майнового стану боржника за місцем її проживання ІНФОРМАЦІЯ_1. В результаті такої перевірки за вказаною адресою, майна на яке можна було б звернути стягнення не виявлено, про що складено відповідний акт. 16.07.2014 року скаржником було подано договору купівлі-продаж від 30.11.2001 р. та копію реєстраційного посвідчення на квартиру № 294 по по вул. Стрийській, 57 у м. Львова, із яких вбачалось що боржнику на праві власності належить вказана квартира. 17.07.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до п.7 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», якщо сума яка підлягає стягненню за виконавчим документом не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати звернення стягнення на житло боржника чи земельну ділянку не здійснюється.

Судом встановлено, що в ході виконання рішення боржником добровільно сплачено 750 грн. та станом на час закінчення перевірки майнового стану боржника 30.10.2014 року, заборгованість ОСОБА_4 становила суму, що не перевищувала десяти розмірів мінімальної заробітної плати, а відтак, підстави для звернення стягнення на належну їй квартиру № 294 по вул. Стрийській, у м. Львові були відсутні.

Разом із тим, державним виконавцем встановлено, що ОСОБА_4 отримує пенсію як інвалід ІІ групи загального захворювання, відрахування із пенсії проводить Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, що є територією Галицького районного суду м. Львова, відтак ним правомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та скеровано таку до Галицького ВДВС ЛМУЮ для звернення стягнення на пенсію боржника.

У відповідності до вимог ст.43 Закону України «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих державним виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаної від реалізації майна боржника) здійснюється у такому порядку: у першу чергу повертається авансовий внесок сторін та інших осіб на організацію та проведення виконавчих дій; у другу чергу компенсуються витрати державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, не покриті авансовим внеском сторін та інших осіб; у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми; у четверту чергу стягуються штрафи, накладені державним виконавцем відповідно до вимог цього Закону. Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині

першій цієї статті, здійснюється по мірі їх стягнення. Сума, що залишилася після сплати штрафів, повертається боржнику.

Як встановлено судом, боржник 27.06.2014 р. внесла на рахунок Сихівського ВДВС 750 грн., які державним виконавцем відповідно до ст.43 Закону України «Про виконавче провадження» стягнуто виконавчий збір у розмірі 10 % та витрати на проведення виконавчих дій, які станом на дату розподілу коштів становили 30 грн. Після чого стягувачу перераховано 681 грн. 82 коп., що стверджується платіжним дорученням № 763 від 05.08.2014 р. і згідно постанови від 19.11.2014р. заборгованість перед стягувачем зменшилась саме на 681 грн. 82 коп., а не на 750 грн., як зазначено у скарзі.

З огляду на зазначені обставини, суд приходить до висновку, що оскаржувані дії та постанова державного виконавця здійснені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», у межах наданих повноважень, а тому скарга є безпідставною та не підлягає до задоволення.

На підставі ст.ст.27 ,32, 47 Закону України «Про виконавче провадження» та керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

в задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ та постанову про закінчення виконавчого провадження - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 5 днів з дня її проголошення, а особою без участі якої постановлено ухвалу протягом 5 днів з часу отримання її копії.

Головуюча :