Справа № 459/1383/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Рудакова Д.І.,

з участю секретаря судових засідань Головка А.М.,

позивача ОСОБА_2.,

представника відповідача Мелешко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ВАТ «Львівобленерго» про відкриття проведення на адміністрацію у відмові в перерахунку плати за користування електроенергією з подальшим скасуванням оплати, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому, із врахуванням пояснень-доповнень від 28.05.2015 року, просить відкрити проведення на адміністрацію у відмові в перерахунку плати за користування електроенергією з серпня 1997 року по даний час, з подальшим скасуванням оплати, стягнути з відповідача на свою користь 1 483,32 грн. матеріальної та 1 000,00 грн. моральної шкоди. Вимоги обґрунтовані тим, що 16.12.2014 року звернулась до відповідача з проханням провести перерахунок незаконного нарахування плати за користування електроенергією з серпня 1997 року, оскільки в квартирі проживають два інваліди, однак відповідач відмовив їй у такому. Вважає відмову відповідача незаконною.

Представник відповідача подала заперечення на позовну заяву, у якому зазначила, що дійсно рішенням сесії ЛОР від 14.03.2000 року визначено пільги з оплати житлово-комунальних послуг, електроенергії певним категоріям найбільш незахищеним верствам населення, в тому числі і сім'ям, в яких проживає 2 і більше інваліда. Проте, при затвердженні місцевого бюджету на 2001 рік та інші роки, включаючи 2015 рік, не передбачено відповідних джерел фінансування для компенсації збитків компанії від надання пільг цим категоріям громадян. Тому ПАТ «Львівобленерго» немає можливості надати пільги при оплаті за електроенергію. Крім цього вказала, що рішенням Львівської облради від 08.12.1999 року № 231 було відмінено з 01.01.2000 року надання пільг, які були встановлені виконкомом ЛОР згідно рішення № 14.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала з підстав, вказаних у позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала з підстав, вказаних у запереченні на позовну заяву. Просить відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки такий необгрунтований.

Заслухавши пояснення учасників розгляду, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке.

Установлено, що позивач та ОСОБА_4 проживають в квартирі АДРЕСА_1, і є споживачами послуг по електропостачанню.

Відповідно до копій посвідчень НОМЕР_1, НОМЕР_2 ОСОБА_2 є інвалідом І групи, а її онука ОСОБА_4 - інвалідом ІІІ групи з дитинства.

16.12.2014 року ОСОБА_2 звернулася з письмовою заявою до адміністрації КП ПАТ «Львівобленерго» з проханням провести перерахунок незаконного нарахування по сплаті послуг за електроенергію з серпня 1997 року (так як з того часу і по сьогодні, в квартирі АДРЕСА_1, проживає двоє осіб-інвалідів).

Повідомленням ПАТ «Львівобленерго» від 19.12.2014 року № 224-037 позивачу у задоволенні її заяви від 16.12.2014 року було відмовлено через відсутність правових підстав постачати електроенергію безоплатно.

Вважаючи таку відмову відповідача незаконною, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст.15 ЦК України, далі - ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Ураховуючи те, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права не відповідає жодному з вищенаведених способів захисту прав, її вимога про відкриття проведення на адміністрацію у відмові в перерахунку плати за користування електроенергією з серпня 1997 року по даний час, з подальшим скасуванням оплати, задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про стягнення 1 483,32 грн. матеріальної та 1 000,00 грн. моральної шкоди, то такі не задовольняються з наступних підстав.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Позивач не надав суду жодних доказів, що підтверджували б неправомірність дій відповідача, а також наявність безпосереднього причинного зв'язку між діями відповідача та шкодою спричиненою позивачу, вини відповідача.

Крім цього, відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Також відповідно до абз. 1, 2 п.3, абз. 1 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної(немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Усупереч наведеному позивачем не подано суду жодного доказу, який би свідчив про заподіяння їй матеріальної та моральної шкоди, а тому суд вважає ці вимоги необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Таким чином, позов не задовольняється.

Керуючись ст.ст. 10, 30, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Д. І. Рудаков