справа №619/4977/14-ц
провадження №2/619/177/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 грудня 2015 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2

адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дергачі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору,-

В С Т А Н О В И В

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за договором № б/н від 11.10.2013 року в сумі 21783,17 гривень. В обґрунтування позову позивач вказав, що 11.10.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір № б/н від 11.10.2013 року про надання кредиту у розмірі 13500,00 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованності за кредитом. У звязку з невиконанням прийнятих на себе зобовязань за Договором за відповідачем станом на 31.08.2014 року числиться заборгованість в сумі 21783,17 гривень.

ОСОБА_5, як опікун ОСОБА_4, в його інтересах подала зустрічний позов, в якому просила визнати недійсним договір № б/н від 11.10.2013 року, укладений між її сином ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк». В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_5 вказала, що вона є матірю ОСОБА_4. В 1995 році її син захворів, почав неадекватно себе поводити як вдома, так і на вулиці. 1997 році він був визнаний інвалідом 2-ї групи загального захворювання. З того часу він регулярно знаходився на стаціонарному лікуванні в психіатричних лікарнях з діагнозом шизофренія, параноідальна форма, безперервний тип перебігу, період активного розвитку хвороби. 10 січня 2014 року ОСОБА_4 був затриманий співробітниками міліції у звязку з тим, що поводися неадекватно, кидався на прохожих з ножем, розмовляв сам з собою. 13 січня 2014 року рішенням Московського районного суду м. Харкова у відношенні нього було застосовано примусову госпіталізацію в умовах психіатричного стаціонару ХОКПЛ №3. Через свою хворобу ОСОБА_4 не може розуміти значення своїх дій та відповідно не може керувати ними. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14 липня 2014 року її син ОСОБА_4 був визнаний недієздатним, а ОСОБА_5 призначена його опікуном. Враховуючи вищезазначені обставини, ОСОБА_5 невідомо яким чином був укладений договір кредиту з психічно хворою людиною, чи були отримані її сином будь-які гроші по цьому договору, чи розумів він значення своїх дій при підписанні договору.

У судове засідання ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_3 не зявилися, подали до суду заяву, в якій зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити та справу розглядати у їх відсутність,залишивши позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» без розгляду.

Неодноразово виклоикаємий в судові засідання представник ПАТ КБ «Приватбанк» не зявлявся,що відповідно до вимог ст.77 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.

Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до кредитного договору № б/н від 11.10.2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 13500,00 гривень.

Згідно розрахунку за договором від 11.10.2013 року, станом на 31.08.2014 року за ОСОБА_4 числиться заборгованість в сумі 21783,17 гривень., яка складається з заборгованості по кредиту у сумі 14815.06 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 5012.33 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 442.3- грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг становлять: штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1013.48 грн.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 25 грудня 2015 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №637 від 21 липня 2015 року, проведеної експертами відділення судово-психіатричної експертизи Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3, ОСОБА_4 на теперішній час виявляє ознаки стійкого хронічного психіатричного розладу у формі шизофренії параноїдальної, за своїм станом на даний час не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_4 у період часу, який відноситься до підписання кредитного договору 11 жовтня 2013 року, виявляв ознаки стійкого хронічного психічного розладу у формі шизофренії параноїдальної, за своїм психічним станом був нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин 1 та 3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Пленум Верховного Суду України у п.16 своєї постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив судам, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд вважає обґрунтованими доводи зустрічного позову щодо недійсності кредитного договору з підстав, передбачених ч.1 ст.225 ЦК України, виходячи із наявних у справі доказів. При цьому, суд враховує не тільки висновок судово-психіатричної експертизи №637 від 21 липня 2015 року, а також інші підтверджуючі матеріали, а саме дані з медичної документації відповідно до якої, ОСОБА_4 з 1997 року перебував під наглядом психіатра та неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у Харківській обласній психіатричній лікарні №3.

Встановивши обставини по справі та даючи оцінку зібраним доказам, суд дійшов висновку, що стан здоров'я ОСОБА_4 на момент укладання оспорюваного кредитного договору № б/н від 11.10.2013 року суттєво впливав на здатність усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними, що є підставою для визнання договору недійсним.

Щодо первісного позову ПАТ КБ «Приватбанк» , то Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 25 грудня 2015 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

Крім того,відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Визнання недійсним кредитного договору № б/н від 11.10.2013 року повністю виключає задоволення первісного позову з підстав, які зазначені у ньому.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI, від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Пленум Верховного Суду України у п.31 своєї постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив судам, що у справах про визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності судовий збір сплачується як із немайнового спору.

У звязку тим, що ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи та звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з ПАТ КБ «Приватбанк» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88 ч.3, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Визнати недійсними з моменту укладення кредитний договір № б/н від 11.10.2013 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4.

Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. М. Жорняк