Справа № 530/1159/15-ц
Номер провадження 2/530/565/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2015 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., при секретарі Кравченко М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до Дейкалівської сільської ради, Зіньківського району, Полтавської області, третя особа: Зіньківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельні ділянки та житловий будинок в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, третя особа: Зіньківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельні ділянки та житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Заслухавши позивача, який підтримав позовні вимоги, зачитавши заяву відповідача, які позовні вимоги визнали в повному обсязі, розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі і давши їм належну оцінку, суд знаходить, що заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги і вони знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, суд приймає вказане визнання позову, оскільки такі дії відповідача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає, що вказані позовні вимоги є цілком доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у вказаному обсязі.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою…

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст.316 ЦК України Правом власності є право особи на річ (майно), особа здійснює відповідно до закону за своєю волею...

У відповідності до ч. 5 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ( 280/97-ВР ), основні терміни, використані в цьому Законі, мають таке значення: зокрема, територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5 Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Відповідно до ст.10 цього ж Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Пленуму Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. Про судову практику у справах про спадкування роз'яснив, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Позов заявлено до Дейкалівської сільської ради, Зіньківського району, Полтавської області, як до органу місцевого самоврядування - колишнього розпорядника приватизованої земельної ділянки на якій розміщено житловий будинок.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст. 17 Закон України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття власності чи майна за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини майном в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права за укладеним договором.

В судовому засіданні було встановлено, що 29.11.2013 року померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 254577, яке видане 01.12.2013 року виконавчим комітетом Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, ксерокопію якого додано до суду.

ОСОБА_2 є рідною матірю ОСОБА_1, що підтверджується рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 15.07.2014 року по справі № 530/1269/14-ц, ксерокопію якого додано до суду.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину. У складі якої є нерухоме майно зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є позивач - рідний син, ОСОБА_1, який у встановлений законом шестимісячний строк, відповідно до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України, звернувся до державного нотаріуса Зіньківської державної нотаріальної контори Полтавської області ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини і видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,340 га, на земельну ділянку площею 0,250 га та на житловий будинок № 2 по вулиці Садов, в селі Підозірка, Зіньківського району Полтавської області.

Позивачу державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом : на земельну площею 0,340 га, яка знаходиться на території с. Підозірка, Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акта серії ПЛ № 038475 та на земельну площею 0,250 га, яка знаходиться на території с. Підозірка Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акта серії ПЛ № 038474 в звязку з тим, що до Державного земельного кадастру не внесені відомості про земельну ділянку, а на житловий будинок № 2 по вулиці Садова в селі Підозірка Зіньківського району Полтавської області відсутній правовстановлюючий документ. В звязку з цим визнати право власності за позивачем, як спадкоємцем, на вищевказані земельні ділянки та житловий будинок в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_2 не має можливості.

Згідно з довідками з відділу Держземагентства у Зіньківському районі Полтавської області встановлено, що відомості про земельну ділянку площею 0,340 га, яка розташована на території с. Підозірка Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акта серії ПЛ № 038475 та на земельну ділянку площею 0,250 га, яка знаходиться на території с. Підозірка, Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акта серії ПЛ № 038474, у Державному земельному кадастрі відсутні.

Відповідно до п. 4.20 Гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого 22.02.2012 р. № 296/5 видача свідоцтв про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до ст.. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру.

Статтею 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України Про земельний кадастр державна реєстрація земельної ділянки це - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. У разі якщо відомості про земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Згідно п.11 ч.І ст.346 ЦК України у разі смерті власника право власності припиняється.

Отже, це означає, що відомості про цю земельну ділянку не внесені до Державного реєстру земель, тобто на картографічних документах Державного реєстру земель (черговому кадастровому плані тощо) відсутнє позначення наявності такої ділянки на відповідній території, і позивачі не мають змоги отримати ні витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, ні витягу з поземельної книги, адже не являються її власниками, а видати свідоцтво про право на спадщину без вищезазначених документів нотаріус не може, через що і було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 125 ЗК право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно з ч.9 ст. 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути об"єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ч.10 цієї статті Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Ч. 4 цієї статті - земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформаваними незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Право власності на вказані земельні ділянки було оформлене та зареєстроване відповідно до вимог діючого на той час законодавства. Вимоги сучасного законодавства позбавляють позивачку можливості замовити послугу щодо визначення кадастрового номера, а відповідно і успадкувати таке спадкове майно в позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 316 ЦК України "правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею...". відповідно до ст. 1218 ЦК України "До складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкритя спадщини і не припинилися внаслідок його смерті".

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину, яка незалежно від часу прийняття належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст.5 ЦК України, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс України PCP (в редакції 1963 року), Закон України PCP «Про власність» (в редакції 1991 року).

Формуючи свою правову позицію в постанові від 22 травня 2012 р. у справі № 6-20цс11 Верховний Суд України вказав, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55,124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Обмеження матеріального права суперечитиме ст.ст. 8, 9 Конституції України.

Згідно з довідкою з ПП «Полтавське БТІ» вбачається, що на житловий будинок № 2 по вулиці Садова в селі Підозірка Зіньківського району Полтавської області реєстрація права власності не проводилась.

При житті ОСОБА_2 не виготовила технічний паспорт на будинок і не отримала свідоцтва про право власності на нього.

За заявою позивача було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок, а свідоцтво про право власності на житловий будинок покійної матері не може бути видане в силу п. 11 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України.

Згідно з довідками виконкому Дейкалівської сільської ради Зіньківського району про те, що житловий будинок № 2 по вулиці Садова в селі Підозірка Зіньківського району Полтавської області значився за померлою ОСОБА_2 Згідно записів погосподарської книги до дня смерті ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала сама у вказаному вище будинку.

Дане будинковолодіння згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, наданого ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», складається, із: житлового будинку позначеного на плані - літерою А-1, загальною площею 55,3 м2; сарай, позначеного літерою «Б», загальною площею 33,6 м2; літня кухня, позначеного літерою «В», загальною площею 26,8 м2; сарая, позначеного літерою «Г», загальною площею 8,5 м2; сарая, позначеного літерою «Д», загальною площею 31,6 м2; погріб, позначеного літерою «д», загальною площею 5,4 м2; гаража, позначеного літерою «Е», загальною площею 10,7 м2; сарая, позначеного літерою «Ж», загальною площею 45,0 м2; навіс, позначеного літерою «ж», загальною площею 8,7 м2; сарая, позначеного літерою «З», загальною площею 10,2 м2; вбиральні, позначеного літерою «К», загальною площею 0,8 м2; огорожі, позначеного літерою «№1»; ворота огорожі, позначеного літерою «№ 2».

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 15, 30, 57-61,73, 88, 212-223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дейкалівської сільської ради, Зіньківського району, Полтавської області, третя особа: Зіньківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельні ділянки та житловий будинок в порядку спадкування за законом - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, жителем ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на :

- житловий будинок, що знаходиться за адресою: с.Підозірка, вулиця Садова № 2, Зіньківського району, Полтавської області,який складається з позначеного на плані технічного паспорта на житловий будинок літерами та цифрами: житловий будинок - літера А-1; сарай, позначеного літерою «Б»; літня кухня, позначеного літерою «В»; сарая, позначеного літерою «Г»; сарая, позначеного літерою «Д»; погріб, позначеного літерою «д»; гаража, позначеного літерою «Е»; сарая, позначеного літерою «Ж»; навіс, позначеного літерою «ж»; сарая, позначеного літерою «З»; вбиральня, позначеної літерою «К»; огорожі, позначеного літерою «№1»; ворота огорожі, позначеного літерою «№ 2»,,як за спадкоємцем за законом;

- земельну ділянку, площею 0,250 га, яка розташована на території Дейкалівської сільської ради, Полтавської області, за адресою с.Підозірка, вулиця Садова № 2, Зіньківського району, Полтавської області, видану ОСОБА_2, яка померла 29.03.2013 року, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 038474 на підставі рішення 9 сесії 4 скликання Дейкалівської сільської ради від 13.08.2003 року, з цільовим призначення (використання) земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 47, від 28.12.2003 року,як за спадкоємцем за законом;

- земельну ділянку, площею 0,340 га, яка розташована на території Дейкалівської сільської ради, Полтавської області, за адресою с.Підозірка, вулиця Садова № 2, Зіньківського району, Полтавської області, видану ОСОБА_2, яка померла 29.03.2013 року, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 038475 на підставі рішення 9 сесії 4 скликання Дейкалівської сільської ради від 13.08.2003 року, з цільовим призначення (використання) земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 47, від 28.12.2003 рокуяк за спадкоємцем за законом;

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області ОСОБА_4