Справа № 372/2531/14 Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
Провадження № 22-ц/780/427/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко
Категорія 47 15.01.2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 січня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В.,Суханової Є.М.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року позивачка звернуласядо суду із вказаним вище позовом,який мотивувала тим, що із 2007 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказувала, що спільне життя з відповідачем не склалося, на протязі кількох місяців вони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують і вона має намір розлучитися. Син мешкає з нею і знаходиться на її утриманні. Посилалася, що відповідач офіційно ніде не працює, має мінливий і нерегулярний дохід, підробляючи на будівництві тимчасовими заробітками, а тому аліменти слід стягнути у твердій грошовій сумі. У зв'язку із наведеним стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі на утримання сина в розмірі 1200 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 вересня 2014 року позов задоволено. Стягнуто із відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі 1200 грн. на дитину до її повноліття.

Відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції, стягнувши з нього на користь позивачки аліменти в розмірі 400 грн., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права. Скаргу мотивує тим, що він ніде не працює і не в змозі сплачувати визначені судом аліменти.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_4 подану скаргу підтримав, просив задоволити.

Позивачка ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції проти скарги заперечила, вказала, що можливо зменшити розмір аліментів, однак не до розміру 400 грн., який занадто малий.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено і з матеріалів справи вбачається, що сторони із 2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі і є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також встановлено, що сторони проживають окремо, син мешкає з матір'ю і знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання хлопчика не надає, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що є передбачені законом підстави для стягнення аліментів на утримання сина сторін до його повноліття.

Такі висновки суду є правильними і відповідають приписам ст.180 СК України, яка покладає на батьків обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стягуючи аліменти у твердій грошовій сумі, суд підставно взяв до уваги, що відповідач не працює і має нерегулярний і мінливий дохід.

Проте, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання сина, суд не врахував всіх обставин справи, які впливають на розмір аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не працює, має нерегулярний і мінливий дохід. Посилаючись на те, що відповідач отримує 5000-6000 грн. на місяць, позивачка не надала доказів, що він має саме такій дохід і має можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. За таких обставин стягнення судом аліментів із відповідача у загальному розмірі 1200 грн. на місяць порушує права відповідача.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає зміні з визначенням розміру стягуваних аліментів в розмірі 600 грн.

При визначенні розміру аліментів колегія суддів враховує вимоги ст.182 СК України, а також встановлений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який на час ухвалення рішення на сина ОСОБА_3 (вік більше шести років) становив 1286 грн., і обов'язок іншого з батьків на утримання дитини.

Отже стягувана сума 600 грн. відповідє половині прожиткового мінімуму на одну дитину з урахуванням того, що іншу половину має забезпечити другий з батьків.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на неможливість сплати ним аліментів в розмірі 600 грн., з огляду на те, що він ніде не працює поскільки відповідач не перебуває на обліку в службі зайнятості як безробітний, тобто як особа, яка не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстрована у державній службі зайнятості як така, що шукає роботу (ст.2 Закону України «Про зайнятість населення»). Відтак на час ухвалення судом рішення апелянт, самостійно забезпечуючи себе роботою та доходом, не надав суду доказів, про розмір отримуваного ним заробітку, який би підтверджував його доводи про неможливість сплати ним аліментів в розмірі 600 грн. щомісяця.

Рішення в частині стягнення судового збору суд залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 вересня 2014 року в частині визначення розміру аліментів змінити, стягнувши із ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, мешкає по АДРЕСА_1 Рожнятівського району Івано-Франківської області) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, мешкає по АДРЕСА_2 Обухівського району Київської області) аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 600 гривень щомісяця, починаючи із 19 травня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :