У Х В А Л А

29 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Лященко Н.П.,
Сеніна Ю.Л.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 червня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на Ѕ частину будинку,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_5

Просив встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу його та ОСОБА_5 з 18 жовтня 2003 року по 4 жовтня 2010 року, визнати їх спільною сумісною власністю будинок АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами й земельною ділянкою площею 0,0931 га для обслуговування будинку; визнати за ним право власності на Ѕ частину спірного будинку з надвірними будівлями та спорудами на частину земельної ділянки, необхідної для обслуговування Ѕ частини будинку з надвірними будівлями та спорудами.

Рішенням Деснянського районного суд м. Чернігова від 28 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 30 січня 2014 року, у задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 червня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 30 січня 2014 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 червня 2014 року ОСОБА_4 порушує питання про скасування постановленого у справі рішення суду касаційної інстанції з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), - невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: статті 74 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на постанови Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року, від 25 грудня 2013 року та від 11 березня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 суди виходили з того, що ним не надано доказів на підтвердження факту проживання однією сім'єю з відповідачкою, ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету та придбання майна в інтересах сім'ї.

Скасовуючи ухвалу суду касаційної інстанції у справі в якій було задоволено позов з підстав статті 74 СК Верховний Суд України у постанові від 20 лютого 2012 року зробив аналогічний висновок про те, що при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебували у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Висновки зроблені Верховним Судом України у постановах від 25 грудня 2013 року та 11 березня 2015 року стосуються застосування статті 24 КпШС України та частини першої статті 17 Закону України «Про власність», оскільки в них йдеться про поділ майна набутого до 1 січня 2004 року особами, які проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому щлюбі.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на Ѕ частину будинку до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді:Н.П. Лященко
Ю.Л. Сенін
В.М. Сімоненко