АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1622/6291/2012 Номер провадження 22-ц/786/894/15Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О. Доповідач ап. інст. Омельченко Л. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Омельченко Л.М.

Суддів: Бондаревської С.М., Дорош А.І.

При секретарі Ачкасовій О.Н.

З участю адвоката Сенкевича В.І.

Позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

Представника позивача ОСОБА_5

Відповідача ОСОБА_6

Третьої особи ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 січня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, треті особи: Четверта Полтавська державна нотаріальна контора, ОСОБА_7,- про встановлення факту спільного проживання, визнання заповіту недійсним, усунення від спадщини, визнання права власності на спадкове майно; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4, треті особи: Приватне підприємство БТІ «Інвентаризатор», Четверта Полтавська державна нотаріальна контора,- про визнання права власності на спадкове майно.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Омельченко Л.М.,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4звернулися в суд із зазначеним вище позовом.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_9, який з 1967 року перебував у фактичному шлюбі з ОСОБА_10 Остання є рідною матір»ю ОСОБА_4 та померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Тому позивачі у 2001 році були вимушені звертатися в суд з позовом про визнання їх членами сім»ї ОСОБА_9, про що є рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 лютого 2001 року, що набрало законної сили.

Після ухвалення вищевказаного рішення позивачі проживали разом із ОСОБА_9, сприймаючи його як рідну їм людину, за адресою: АДРЕСА_1.

27.09.2003 року ОСОБА_9 на випадок своєї смерті оформив заповіт на ім»я ОСОБА_4, заповівши все своє майно їй.

За спільного піклування позивачів ОСОБА_9 було виділено квартиру АДРЕСА_2. 26 лютого 2008 року вказане житло було приватизовано на ім»я останнього та видано йому свідоцтво про право власності на житло, яке 17.03.2008 року зареєстровано у Колективному підприємстві Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор».

Після отримання квартири ОСОБА_9 залишився проживати з позивачами, дозволивши ОСОБА_7, згідно укладеного та зареєстрованого в ЖКД м. Полтави договору найму №43 від 28 грудня 2010 року, жити у квартирі АДРЕСА_2.

Починаючи з 1987 року, ОСОБА_9 мав другу групу інвалідності безстроково, тяжко хворів, потребував допомоги, яку позивачі завжди йому надавали.

У 2009 році з Росії в Україну переїхав жити брат ОСОБА_9 - відповідач по справі ОСОБА_6 Останній інколи відвідував свого брата, але жодної допомоги йому не надавав, хоча й знав, що той тяжко хворіє.

Після смерті ОСОБА_9 позивачі дізналися про наявність заповіту, складеного ним 25 липня 2009 року на ім»я ОСОБА_6 та оформленого в нотаріальному порядку.

Посилаючись на зазначені обставини і на те, що заповіт складено спадкодавцем ОСОБА_9 у хворобливому стані і не відображає його справжньої волі, а також на те, що позивачі десятки років проживали разом з ОСОБА_9 та що відповідач ОСОБА_6 ніколи не мешкав з братом, не підтримував його матеріально, мотивуючи своїм похилим віком і невеликою пенсією, ОСОБА_3, ОСОБА_8 і ОСОБА_4 просили суд встановити факт їх постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_9 на час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4; визнати недійсним заповіт від 25 липня 2009 року, складений ОСОБА_9 на ім.»я ОСОБА_6 та посвідчений державним нотаріусом Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори; визнати за ними право спільної власності на спадкову квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль «Москвич - 402», державний номерний знак НОМЕР_1, рік випуску 1957, двигун НОМЕР_3, кузов НОМЕР_2, шасі НОМЕР_4, колір голубий, після смерті ОСОБА_9, усунувши від отримання спадщини його брата ОСОБА_6

У червні 2012 року ОСОБА_6 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його рідний брат ОСОБА_9

Факт їхніх родинних відносин підтверджується рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 11 січня 2012 року, яке набрало законної сили.

На його - ОСОБА_6 користь померлий ОСОБА_9 за життя склав заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори 25 липня 2009 року та зареєстрований у Спадковому реєстрі за №47511209.

Згідно з волею брата, він має успадкувати квартиру АДРЕСА_2, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26 лютого 2008 року, а також на все майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось.

Право власності на нерухоме майно ОСОБА_9 зареєстровано у ПП БТІ «Інвентаризатор» 17 березня 2008 року за № 22525396.

Крім ОСОБА_6, спадкоємців за законом немає, оскільки інших родичів у ОСОБА_9 не було.

У встановлений законом строк позивач за зустрічним позовом ОСОБА_6 звернувся із заявою про прийняття спадщини до Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори, і 17 листопада 2011 року була відкрита спадкова справа за № 52005750.

Листом №936/02-14 від 15 травня 2012 року державний нотаріус повідомив його про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв»язку з відсутністю у нього, як спадкоємця, оригіналу правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на квартиру, яке зберігалось разом з технічним паспортом на неї за місцем реєстрації і проживання померлого - АДРЕСА_2, де зараз мешкає ОСОБА_7

У добровільному порядку відповідачі оригінали документів не видають та перешкоджають йому - ОСОБА_6 в оформленні права власності в порядку спадкування.

До того ж, вони звернулись до суду з позовом, претендуючи на вищевказане спадкове майно, в тому числі спірну квартиру.

Постановою ДІМ Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області від 28 листопада 2011 року йому було відмовлено в порушенні кримінальної справи за фактами перешкоджання оформлення права власності на квартиру за заповітом за відсутністю ознак злочину, передбаченого ст.190 КК України.

Посилаючись на вищевказані обставини, ОСОБА_6 просив суд визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 та стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, треті особи: Четверта Полтавська державна нотаріальна контора, ОСОБА_7,- про встановлення факту спільного проживання, визнання заповіту недійсним, усунення від спадщини, визнання права власності на спадкове майно задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4 зі спадкодавцем ОСОБА_9 на час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визнано недійсним заповіт від 25 липня 2009 року, складений ОСОБА_9 на ім»я ОСОБА_6, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори.

Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на спадкову квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль «Москвич - 402», державний номерний знак НОМЕР_1, рік випуску 1957, двигун НОМЕР_3, кузов НОМЕР_2, шасі НОМЕР_4, колір голубий, після смерті ОСОБА_9.

Усунено від отримання спадщини після смерті ОСОБА_9 його брата ОСОБА_6.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_7, треті особи: Приватне підприємство БТІ «Інвентаризатор», Четверта Полтавська державна нотаріальна контора,- про визнання права власності на спадкове майно відмовлено в повному обсязі.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_6

Апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його зустрічного позову і відмову у первісному позові.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про її задоволення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове по суті позовних вимог.

Згідно п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову та про відмову у зустрічних позовних вимогах, місцевий суд послався на те, що заповіт посвідчено особою, яка не мала на це права, оскільки право на складання заповіту має особа з повною цивільною дієздатністю. Про це свідчить відсутність у заповіті підпису заповідача. До того ж, відповідач підлягає усуненню від спадкування у зв»язку з його ухиленням від надання допомоги ОСОБА_9, який через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані, та, оскільки позивачі на момент смерті проживали зі спадкодавцем, вони набули права спадкування в порядку четвертої черги.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст.ст. 1217, 1223 ч.2, 1258, 1264ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За нормами ч.1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Судом першої інстанції вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.15). Після його смерті залишилось майно у вигляді квартири АДРЕСА_7, а також автомобіля «Москвич - 402», державний номерний знак НОМЕР_1, рік випуску 1957, двигун НОМЕР_3, кузов НОМЕР_2, шасі НОМЕР_4, колір голубий (т.1 а.с. 8-9, 19, 66-67).

За життя ОСОБА_9 25 липня 2009 року склав заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори та зареєстровано в Спадковому реєстрі за № 47511209 (т.1 а.с.18, 136-137). Все своє майно, в тому числі квартиру АДРЕСА_2, він заповів своєму брату ОСОБА_6

Після смерті ОСОБА_9 17.11.2011 року в Четвертій Полтавській державній нотаріальній конторі відкрилась спадкова справа за № 52005750.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 11 січня 2012 року встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме, що вони є рідними братами (т.1 а.с.63).

Визнаючи недійсним заповіт, складений 25.07.2009 року ОСОБА_9, місцевий суд послався на висновок судово-психіатричної експертизи №581 від 25.11.2014 року.

Відповідно до вказаного акта судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_9 станом на 25.07.2009 року виявляв ознаки розладу особистості органічного (судинного) походження. Наявний у нього психічний розлад істотно впливав на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та здатність керувати ними під час складання заповіту 25 липня 2009 року ( т.2 а.с.102-115).

Отже, проведеною у справі експертизою не зроблено однозначного висновку про абсолютну нездатність підекспертного усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними при складанні оспорюваного заповіту. Тому відсутні правові підстави для визнання цього заповіту недійсним відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 22 вересня 2014 року в справі №6131 цс 14, яка є обов»язковою для судів України в силу ст.360-7 ЦПК України.

Проте місцевим судом дана невірна оцінка вищевказаному доказу по справі, у зв»язку з чим суд дійшов хибного висновку, визнавши заповіт недійсним.

Крім того, даючи оцінку формі оспорюваного заповіту, суд вийшов за межі позовних вимог, а також не звернув увагу, що заповідач ОСОБА_9 здійснив у ньому власноручний запис про самостійне прочитання вголос тексту заповіту та власноручне його підписання. У зв»язку з цим посилання суду на оформлення заповіту з порушенням порядку, визначеного ч.4 ст.207 ЦК України, є безпідставними.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, треті особи: Четверта Полтавська державна нотаріальна контора, ОСОБА_7,- про встановлення факту спільного проживання, усунення від спадщини і визнання права власності на спадкове майно, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз»яснено, що правило ч.5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного Кодексу не були зобов»язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні спору про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов»язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов»язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов»язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна особа зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом про усунення відповідача ОСОБА_6 від права на спадкування, позивачі не надали належних і допустимих доказів на підтвердження умисного ухилення відповідача від надання допомоги братові ОСОБА_9, а також що останній потребував такої допомоги.

Натомість, поясненнями допитаних судом першої інстанції свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14 підтверджується факт відвідування ОСОБА_6 свого брата за місцем його проживання близько одного разу на тиждень, який привозив йому із села молоко.

Не здобуто й доказів перебування у безпорадному стані ОСОБА_9

Так, допитані місцевим судом в якості свідків сусіди ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_13, ОСОБА_14 пояснили, що ОСОБА_9 спілкувався з ними, виходив з квартири до лавочки у дворі.

ОСОБА_7 пояснив, що він 11.11.2011 року ввечері дивився разом з останнім телевізор, а вранці ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 встав, затопив пічку і сидячи помер.

З біржового контракту від 12.05.2010 року Полтавської Центральної Товарної Біржі вбачається, що ОСОБА_9 особисто брав участь в укладенні та підписанні договору купівлі-продажу належного йому на праві власності легкового автомобіля ВАЗ, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5, модель 21070, своєму братові ОСОБА_6 (т.1 а.с.190).

З медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_9, виписок з історії хвороби, копії довідки МСЕК та іншої медичної документації також не вбачається, що він знаходився у безпорадному стані і потребував сторонньої допомоги (т.2 а.с.21-55, 176-185).

До того ж, позивачами надано суду в якості доказу довіреність, видану ОСОБА_4 на ім»я ОСОБА_9 від 26.11.2010 року, якою вона, перебуваючи на заробітках у м. Рим, Італія, уповноважила останнього бути своїм представником в усіх установах та організаціях, в тому числі у відповідному відділенні Пенсійного фонду по Полтавській області та банківських установах України і поштових відділеннях з усіма необхідними повноваженнями при вирішенні питань, що стосуватимуться її, пов»язані з оформленням, поновленням виплати, отриманням та розпорядженням належної їй пенсії, укладення відповідної угоди на банківське обслуговування, отримання належної їй пенсії та інше. Довіреність видана без права передоручення третім особам (т.1 а.с.188).

Отже, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про усунення відповідача ОСОБА_6 від права на спадкування.

Крім того, позивачами не надано доказів на підтвердження факту проживання їх разом із ОСОБА_9 однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини.

Так, відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім»єю не менш як п»ять років до відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Зазначений п»ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім»єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім»єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов»язані спільним побутом, мали взаємні права та обов»язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім»ї, тощо.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, доводи позивачів про те, що вони за рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15.02.2001 року, яке набрало законної сили, встановили, що вони є членами сім»ї ОСОБА_9 та були зареєстровані постійно як члени сім»ї останнього у квартирі АДРЕСА_1, не свідчать про факт проживання з ним однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини.

Навпаки, згідно наданої копії рішення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 27.03.2001 року №122 «Про переоформлення особових рахунків», було дозволено госпрозрахунковій житлово-експлууатаційній дільниці №7 розділити особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 (квартира складається з двох окремих частин, розташованих у різних під»їздах і складається з п»яти житлових кімнат житловою площею 61,7 кв. м, загальною площею 84,4 кв. м) на: дві житлові кімнати площею 13,6 кв.м та 9,5 кв.м, коридор - 3,6 кв.м, кухню - 5,4 кв.м, кладову - 2,3 кв. м , загальною площею 34,4 кв.м, житловою площею 23,1 кв.м - за ОСОБА_9 і ОСОБА_4, а три житлові кімнати площею 14,3 кв.м, 14,6 кв.м та 9,7 кв.м, коридор - 3,7 кв.м, кухню - 5,5 кв.м, кладову - 2,2 кв.м, загальною площею 50,0 кв.м, житловою - 38,6 кв.м - за гр. ОСОБА_3 і ОСОБА_4 Ці особові рахунки в подальшому не об»єднувалися.

Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради від 15.01.2008 року № 20 «Про переоформлення особових рахунків» було дозволено ГЖЕД-15 переоформити особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 з ОСОБА_9 на ОСОБА_4 у зв»язку із зміною його місця проживання.

З пояснень свідків, допитаних місцевим судом, вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в останні роки життя ОСОБА_9 по черзі приїжджали до нього і надавали йому допомогу. При цьому, як пояснив ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції, він мав сім»ю та проживав з нею за іншою адресою до 2011 року, поки його рідні не виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Довідки поштового відділення зв"язку про направлення ОСОБА_4 в період з 12.10.2010 року по 30.10.2011 року на ім»я ОСОБА_9 12 посилок вартістю 1480,00 євро також не свідчать про факт проживання сторін однією сім»єю зі спадкодавцем протягом строку, встановленого чинним законодавством, для визнання їх спадкоємцями четвертої черги.

Отже, позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4 не довели, що вони не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини проживали зі спадкодавцем однією сім»єю та вели спільне господарство.

Вирішуючи питання щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно, колегія суддів враховує наступне.

Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст.1299 ЦК України, нерухоме майно в складі спадщини спадкоємець зобов»язаний зареєструвати в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна згідно зі ст.182 ЦК України. За нормами ч.2 цієї статті, перехід права власності до спадкоємця відбувається з моменту реєстрації цього майна.

Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, право власності спадкодавця ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано у ПП ПБТІ «Інвентаризатор» 17 березня 2008 року за №22526396 (т.1 а.с.65).

Спадкоємцем останнього за заповітом від 25.07.2009 року є його брат ОСОБА_6

17 листопада 2011 року за заявою ОСОБА_6 була відкрита спадкова справа за № 52005750.

Листом № 936/02-14 від 15 травня 2012 року державний нотаріус повідомив його про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв»язку з відсутністю у нього, як спадкоємця, оригіналу правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на квартиру (т.1 а.с.71).

Також встановлено, що оригінал свідоцтва про право власності на квартиру зберігався разом з технічним паспортом на неї за місцем реєстрації ОСОБА_9 - АДРЕСА_2, де мешкає ОСОБА_7 згідно договору найму жила від 28.12.2010 року (т.1 а.с.7).

У добровільному порядку ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 вищевказані оригінали документів не відддають, відстоюючи своє право на спадкове майно, чим перешкоджають ОСОБА_6 в оформленні права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.

Постановою ДІМ Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області від 28 листопада 2011 року йому було відмовлено в порушенні кримінальної справи за фактами перешкоджання оформлення права власності на квартиру за заповітом за відсутністю ознак злочину, передбаченого ст.190 КК України та рекомендовано звернутись до суду за захистом цивільних прав (т.1 а.с.69-70).

Враховуючи зазначені вище обставини і неможливість ОСОБА_6 оформити у законному порядку спадкові права на спірну квартиру, колегія суддів приходить до висновку про задоволення його зустрічного позову.

За таких обставин, рішення місцевого суду слід скасувати, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, треті особи: Четверта Полтавська державна нотаріальна контора, ОСОБА_7,- про встановлення факту спільного проживання, визнання заповіту недійсним, усунення від спадщини, визнання права власності на спадкове майно та про задоволення зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_7, треті особи: Приватне підприємство БТІ «Інвентаризатор», Четверта Полтавська державна нотаріальна контора,- про визнання права власності на спадкове майно.

У зв»язку з цим, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 слід стягнути витрати по сплаті судового збору, сплаченого ним у розмірах 107 грн.30 коп. та 1889 грн.60 коп., у рівних частках.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 січня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, треті особи: Четверта Полтавська державна нотаріальна контора, ОСОБА_7,- про встановлення факту спільного проживання, визнання заповіту недійсним, усунення від спадщини, визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4, треті особи: Приватне підприємство БТІ «Інвентаризатор», Четверта Полтавська державна нотаріальна контора,- про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_18 витрати по сплаті судового збору по 665 грн. 63 коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом 20 днів з дня набрання ним чинності шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: суддя

Судді: