Справа № 184/1699/15-ц
Номер провадження 2/184/582/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2015м. Орджонікідзе

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

при секретарі Михайловій Т.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Орджонікідзе цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 «про визнання договору дарування удаваним, про визнання житлового будинку з надвірними спорудами обєктом спільної сумісної власності подружжя та про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами», -

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги і просить суд визнати договір дарування житлового будинку № 7 з надвірними спорудами по вул. П. Морозова в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, укладений 16 травня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 недійсним, удаваним; визнати житловий будинок № 7 з надвірними спорудами по вул. П. Морозова в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області об'єктом спільної сумісної власності подружжя, таким, що був придбаний за договором купівлі - продажу від 16 травня 2013 року на спільні кошти подружжя; визнати за кожним з них окремо, за позивачкою та за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку № 7 (загальною площею 52,3 кв. м. та житловою площею 30,7 кв. м.) з надвірними спорудами по вул. П. Морозова в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 та просила їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог позивача ОСОБА_1 та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій не заперечує проти позову позивачки його дружини, просить розглянути справу у його відсутності. Пояснив, що дійсно під час їхнього з позивачкою шлюбу на їхні спільні кошти вони 16 травня 2013 року на його імя придбали житловий будинок №7 по вул. П.Морозова в м. Орджонікідзе і сплатили за нього 60 тис. грн.., з яких 30 тис. грн.. його матері і ще 30 тис. грн.. її сестрі ОСОБА_6 Вони з матірю пішли до нотаріуса переоформляти на його імя вказаний житловий будинок договором купівлі-продажу. Однак, нотаріус заявив, що потрібна згода дружини, а її з ними не було. ОСОБА_7 нотаріус їм запропонував укласти замість договору купівлі-продажу договір дарування, якщо вони дійсно син та матір. Також нотаріус пояснив, скільки треба сплачувати за кожен договір і виявилося. Що вигідніше укласти договір дарування замість договору купівлі-продажу. Крім того, його матір сказала йому, що на той випадок, якщо справа дійде до розірвання шлюбу, то його дружина не зможе його поділити. І він погодився укласти договір дарування замість договору купівлі-продажу. Коли він повернувся додому, то повідомив дружину тільки про те, що житловий будинок вони переоформили на його імя і більше нічого з цього питання він їй не говорив. Він не мав наміру нікого обманювати, в тому числі і дружину, але його матір його запевнила в тому, що так буде краще, якщо укласти договір дарування замість договору купівлі-продажу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 хотіли купити будинок за 60 тис. грн.. Віддали 30 тис. грн.. ОСОБА_6 і 30 тис. грн.. ОСОБА_3 і оформили договір купівлі-продажу, як вона вважала і проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вирішили продати будинок. ОСОБА_3 заплатили їй 30 тис. грн.. Вона відмовилась від будинку на користь ОСОБА_3, а та в подальшому продала його своєму сину ОСОБА_4 та його дружині ОСОБА_1. Але будинок №7 по вул.. П.Морозова оформили як договором дарування, а не як договором купівлі-продажу.

Суд, вислухав пояснення сторін, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачкою ОСОБА_1 позовні вимоги є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що з ОСОБА_4 позивачка перебуває в зареєстрованому шлюбі з 20.02.2004 року. Шлюб зареєстровано у відділі ДРАЦС Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 13. Від цього шлюбу у сторін є донька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. На даний час позивачка з чоловіком припинили сумісне проживання та ведення спільного господарства. За час сумісного проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі позивачка з відповідачем на спільні кошти подружжя на потреби сім'ї придбали майно, яке має правовий статус спільного майна подружжя і на яке вона має рівне з відповідачем право. 16.05.2013 року позивачка і відповідач придбали на ім'я чоловіка ОСОБА_4 житловий будинок № 7 з надвірними спорудами по вул. П.Морозова в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області загальною площею 52,3 кв. м. та житловою площею 30,7 кв. м. фактично на підставі договору купівлі - продажу. Право власності на його ім'я зареєстровано КП «МБТІ» м. Нікополь. Дійсна вартість вказаного житлового будинку з надвірними спорудами на даний час за оцінкою фахівця складає 86520 грн. і відповідно вартість 1/2 його частини складає 43260 грн.. Позивачка вважає, що має право на 1/2 частину зазначеного житлового будинку з надвірними спорудами, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності вважається, що кожна річ, набута за час спільного проживання, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності цих осіб.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Однак, придбав зазначений житловий будинок з надвірними спорудами у ОСОБА_3, фактично за договором купівлі - продажу за її з чоловіком грошові кошти, відповідачі замість договору купівлі - продажу уклали договір дарування, який є удаваним, тобто правочином, який приховує інший правочин, а саме договору купівлі - продажу вказаного житлового будинку з надвірними спорудами. Відповідачі, чоловік та його матір, вирішили приховати договір купівлі - продажу вказаного житлового будинку договором дарування, виходячи з наступних міркувань.

По - перше, відповідачка ОСОБА_3 вважала на той випадок, якщо позивачки з чоловіком шлюб виявиться невдалим і справа дійде до його розірвання та розподілу спільного майна, то у такому разі вона, як дружина, не буде мати право на 1/2 частку вказаного житлового будинку з надвірними спорудами і житловий будинок, таким чином, повністю залишиться її сину. Вона вважала, якщо саме він заробляв гроші на Крайній Півночі РФ на цей житловий будинок, то саме тільки йому цій будинок і повинен належати на праві власності. Як матір вона на той час таким чином захищала матеріальні інтереси свого сина на випадок, якщо їхній шлюб виявиться невдалим.

По - друге, відповідач ОСОБА_3 укладенням договору дарування замість договору купівлі продажу, таким чином, вирішила заощадити на його переоформленні і у цій частині її чоловік на той час з нею погодився.

Вказаний житловий будинок з надвірними спорудами спочатку успадкували відповідач ОСОБА_3 та її рідна сестра ОСОБА_6 Після смерті їх матері ОСОБА_6 не мала наміру користуватися вказаним житловим будинком і тому вона вирішила продати свою 1/2 частину зазначеного житлового будинку. ОСОБА_3 теж не мала наміру користуватися цим житловим будинком і свою 1/2 частину вона теж вирішила продати, щоб на зазначені кошти придбати квартиру своєму іншому сину, брату мого чоловіка, який потребував поліпшення своїх житлових умов. А вона з чоловіком зі свого боку навпаки на той час мали намір придбати у свою спільну сумісну власність інший, більший житловий будинок. Тому на сімейної нараді за участю ОСОБА_6 вони вирішили, що позивачка з чоловіком сплатять ОСОБА_6 грошову компенсацію 1/2 її частіш у зазначеному житловому будинку у розмірі 30 тис. грн., а вона у свою чергу відмовиться від спадщини на користі своєї сестри ОСОБА_3, яка отримує свідоцтво про право на спадщину на весь житловий будинок з надвірними спорудами, після чого переоформить право власності на чоловіка позивачки, як голову їхньої сім'ї, а вона з чоловіком зі свого боку передають їй теж 30 тис. грн. за її 1/2 частку. На вказані грошові кошти вона мала намір придбати квартиру для свого іншого сина. ОСОБА_6, таким чином, теж вирішила уникнути додаткових витрат у розмірі декілька тисяч гривень на переоформлення спадщини на своє ім'я, а потім - витрат на подальше переоформлення своєї частки у житловому будинку на ім'я нового власника. Відповідачка ОСОБА_3 мала намір придбати квартиру і у подальшому і придбала на вказані грошові кошти у розмірі 30 тис. грн., які вони їй сплатили за житловий будинок для свого іншого сина. Справа у тому, що позивачці з чоловіком його батьки раніше вже надавали матеріальну допомогу на придбання іншого житлового будинку з надвірними спорудами, а саме на придбання житлового будинку № 11 по вул. Островського в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області. Цей житловий будинок сторони потім фактично продали ОСОБА_10, отримали за нього грошові кошти у розмірі 30 тис. грн. та мали намір придбати інший більший житловий будинок. Крім того, чоловік позивачки ОСОБА_4 працював на Чукотке РФ, мав гарну заробітну плату і у них були заощадження на придбання більшого за розміром житлового будинку.

16.05.2013 року відповідачка ОСОБА_3 здійснила відчуження вказаного житлового будинку з надвірними спорудами на ім'я свого чоловіка ОСОБА_4 Але вони, виходячи з вказаних вище обставин, у її відсутність, порушуючи її матеріальні права та інтереси, вирішили замість договору купівлі - продажу укласти договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами, витрати на оформлення якого на 1% від вартості житлового будинку менш, ніж на укладення договору купівлі - продажу. За вказаний житловий будинок з надвірними спорудами сторони сплатили всього 60 тис. грн.. Таким чином, були порушені мої майнові права на вказаний житловий будинок з надвірними спорудами, за який позивачка з чоловіком фактично придбали у спільну сумісну власність подружжя та сплатили на нього 60 тис. грн. В зв'язку з чим вона і змушена звернутися до суду з цим позовом.

Правовідносини, які виникли між сторонами, урегульовані нормами Цивільного кодексу України та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю

Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами, приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. 2. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Вказаний вище договір дарування зазначеного житлового будинку є недійсним, удавані оскільки був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, а саме договору купівлі - продажу вказаного вище житлового будинку з надвірними спорудами і відповідачами.

Згідно статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає, а зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування є одностороннім правочином.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Пленуму Верховного суду України в постанові №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», розяснив за удаваним правочином, сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином, права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Крім того, слід зазначити, що договір дарування за своєю правовою природою, і безумовним правочином. Згідно пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

В силу приписів ст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

За таких обставин, для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати докази, а суду встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Такими доказами по справі є пояснення сторін свідків, письмові докази.

Відповідно до п. 4 Висновків Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за І півріччя 2014 року, - Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру всупереч вимогам ст. 717 ЦК України є підставою для визнання договору дарування недійсним відповідно до ч. 3 ст. 203 та ст. 229 зазначеного Кодексу (постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 19 березня 2014 р. у справі № 6-9цс14; від 18 червня 2014 року у справі № 6-69цс14 ).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові N 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до правового висновку ВСУ у спорі про визнання договору удаваним, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 14 листопада 2012 року розглянув справу № 6-133 цс 12, предметом якої був спір про визнання договору удаваним. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого при вирішенні питання про те чи є договір удаваним суду слід виходити із правовідносин, які насправді встановилися між сторонами договору.

Суд вважає, що насправді між сторонами мали місце правовідносини з приводу договору купівлі - продажу вказаного житлового будинку.

Таким чином, вказаний житловий будинок, який був придбаний на ім'я чоловіка позивачки під час шлюбу на спільні кошти подружжя, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і вона має право на 1/2 частину зазначеного житлового будинку з надвірними спорудами.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 2 ст. 16, ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Вказаний договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами порушує матеріальні права позивачки, а саме не надає їй права на частку вказаного житлового будинку з надвірними спорудами, на яку вона має право у разі, якщо б був укладений договір купівлі - продажу, на укладення якого і було спрямовано волевиявлення сторін. Тому вона і змушена звернутися до суду з цим позовом.

Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги ОСОБА_1 «про визнання договору дарування удаваним, про визнання житлового будинку з надвірними спорудами обєктом спільної сумісної власності подружжя та про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами» задовольнити та визнати договір дарування житлового будинку № 7 з надвірними спорудами по вул. П. Морозова в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, укладений 16 травня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 недійсним, удаваним; визнати житловий будинок № 7 з надвірними спорудами по вул. П. Морозова в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області об'єктом спільної сумісної власності подружжя, таким, що був придбаний за договором купівлі - продажу від 16 травня 2013 року на спільні кошти подружжя; визнати за ОСОБА_1 та за ОСОБА_4, за кожним з них окремо, право власності на 1/2 частину житлового будинку № 7 загальною площею 52,3 кв. м. та житловою площею 30,7 кв. м. з надвірними спорудами по вул. П. Морозова в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 202, 203, 215, 235, 655 Цивільного кодексу України, ст. ст. 60, 63, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 209 213 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 «про визнання договору дарування удаваним, про визнання житлового будинку з надвірними спорудами обєктом спільної сумісної власності подружжя та про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами» задовольнити.

Визнати договір дарування житлового будинку № 7 з надвірними спорудами по вул. П. Морозова в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, укладений 16 травня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 недійсним, удаваним.

Визнати житловий будинок № 7 загальною площею 52,3 кв. м. та житловою площею 30,7 кв. м. з надвірними спорудами по вул. П. Морозова в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області об'єктом спільної сумісної власності подружжя, таким, що був придбаний за договором купівлі - продажу від 16 травня 2013 року на спільні кошти подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 та за ОСОБА_4, за кожним з них окремо, право власності на 1/2 частину житлового будинку № 7 загальною площею 52,3 кв. м. та житловою площею 30,7 кв. м. з надвірними спорудами по вул. П. Морозова в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_7