АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Шахової О.В.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» - Кічука Олега Івановича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2015 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» про поділ майна подружжя, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, -

Справа № 755/110/15
№ апеляційного провадження: 22-ц-796/9004/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Марцинкевич В.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом в якому просила здійснити поділ спільного майна подружжя яке є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме виділити їй у власність Ѕ частину автомобіля Tоyota Camry 2011 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, вартістю 200306 грн., іншу Ѕ частину автомобіля виділити у власність ОСОБА_3

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2015 позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» про поділ майна подружжя, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя - задоволено.

Поділено майно що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ автомобіля Tоyota Camry 2011 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ автомобіля Tоyota Camry 2011 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 судовий збір у сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представником третьої особи подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність, необґрунтованість рішення суду у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі представник посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Так до складу власності ОСОБА_3, окрім автомобіля входить і інше майно та боргові зобов'язання перед ПАТ «АКБ «Київ». Таким чином, вимоги позивача про поділ лише автомобіля Toyota Camry, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 за наявності іншого майна нажитого під час шлюбу з ОСОБА_3 є незаконними, не обґрунтованими, направленими на уникнення цивільно-правової відповідальності за кредитним договором ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_6 знала, що спірний автомобіль вже описаний в рамках виконавчого провадження, а у спосіб поділу майна подружжя можливо не тільки зменшити власні несприятливі наслідки втрати майна та ще й зробити неможливою реалізацію автомобіля в порядку примусового стягнення з огляду на неподільний характер такої речі.

На підставі викладеного, представник третьої особи просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник ПАТ «АКБ «Київ» підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про скасування рішення суду першої інстанції.

Представник позивача та представник відповідача заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі який зареєстрований палацом урочистих подій м. Олександрія Кіровоградської області від 22.02.1995 № 94 та на сьогоднішній день проживають разом та займаються веденням спільного господарства.

У липні 2012 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був придбаний автомобіль Tоyota Camry 2011 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, вартістю 200306 грн. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу право власності зареєстровано за ОСОБА_3, а право управління за ОСОБА_6

А отже висновок суду першої інстанції, що подружжя придбало вказаний транспортний засіб під час перебування у шлюбі і, відповідно, він є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, слід визнати обґрунтованим, так як він відповідає положенням ст.ст. 60,61,65 СК України.

В силу ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому, відповідно до ст. 70 СК України, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом не встановлено наявності домовленості сторін та наявності укладеного між ними шлюбного договору. Таким чином, визнання судом з кожним із них права власності на Ѕ частину автомобіля відповідає вимогам чинного законодавства. Посилання представника третьої особи на неподільність даного об'єкту спільної сумісної власності, що унеможливлює його поділ, відхиляються колегією суддів, оскільки судом визнається частка у праві власності.

Доводи апеляційної скарги про наявність іншого майна та боргових зобов'язань не можуть бути прийняті до уваги суду в якості підстав для скасування рішення з огляду на наступне.

Положеннями ст. 11 ЦПК України визначений принцип диспозитивності цивільного судочинства. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу ст.ст.31,34 цього Кодексу позивач має протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відповідач має право на пред'явлення зустрічного позову, а третя особа заявити самостійні вимоги щодо предмету спору.

В ході розгляду даної справи сторонами та третьою особою, в установленому законом порядку, не було заявлено про поділ іншого майна подружжя та/або їх боргових зобов'язань, не було представлено і відповідних доказів, а суд позбавлений можливості виходу за межі заявлених позовних вимог.

Твердження представника третьої особи про те, що дії позивача направлені не на захист власних інтересів, а на уникнення цивільно-правової відповідальності за кредитним договором ОСОБА_3, також не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення, оскільки не може бути доведеним, відповідно, є нічим іншим ніж припущенням. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, тобто і рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

В порядку ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, а суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об'єктивному та їх безпосередньому дослідженні (ч.1 ст.212 ЦПК України). Виходячи з наведеного, вказані доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження.

Отже, твердження представника третьої особи про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені в ході розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, то у суду немає підстав для задоволення апеляційної скарги та його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» - Кічука Олега Івановича - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: