Справа № 373/1735/15-ц Головуючий у І інстанції Опансюк І.О.
Провадження № 22-ц/780/4876/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 26 17.08.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

17 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Волохова Л.А., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який мотивувала наступним:

З 26 листопада 2007 року ОСОБА_2 винен їй грошові кошти, про що склав відповідну боргову розписку. 15 грудня 2013 року частину боргу відповідачем було погашено, а на борг який залишився - 1665 доларів США, було складено розписку. Згідно зазначеної розписки відповідач зобов'язався повернути грошові кошти до 25 серпня 2014 року, однак в обумовлений строк вказане зобов'язання не виконав, борг не повернув. Позивач вважає, що відповідач повинен повернути заборговані ним кошти із врахуванням індексу інфляції та сплатити 3% річних за користування чужими коштами. Зважаючи на наведене, просила суд стягнути з відповідача на її користь 34 974,93 гривень суми боргу, 15273,63 грн. інфляційний втрат та 823,64 грн. 3 % річних.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу з урахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних та зобов'язання за користування грошима у розмірі 51 072 грн. 20 коп., на користь держави - судовий збір у розмірі 510 грн. 72 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для вирішення справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Обґрунтував скаргу тим, що судом неправильно визначено характер правовідносин між сторонами. Зазначив, що судом не взято до уваги ті обставини, що він у позивача не брав грошові кошти у борг, між сторонами фактично був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, а не договір позики, і дана розписка свідчить про взяття ним на себе зобов'язання сплати коштів за придбаний об'єкт. Крім того вказує, що 14 грудня 2014 року ним були повернуті позивачу грошові кошти в розмірі 2000 доларів США, на підтвердження чого він надав суду розписку, яка помилково датована 2011 роком. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне:

Згідно положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду не в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

Заперечуючи проти задоволення позову та обґрунтовуючи наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, відповідач посилався на те, що взяте ним відповідно до представленої до суду розписки зобов'язання виникло не з правовідносин позики, а з правочину купівлі-продажу ним у позивача частини домоволодіння. Таким чином суд при вирішенні справи не мав права керуватися положеннями глави 71 ЦК України. З такою позицією апелянта колегія суддів погодитися не може. Дійсно, як було встановлено в ході розгляду справи, зазначена у розписці від 15 грудня 2013 року заборгованість відповідача перед позивачем виникла не з правочину позики, а є підтвердженням наявності невиконаної частини зобов'язання провести розрахунок за вчиненим сторонами у 2007 році купівлею-продажем. При цьому сторони у 2013 році погодили суму заборгованості, що залишилася на той час, та строк, до якого вона має бути погашена. Такі обставини підтверджують як відповідач, так і позивач по справі. Таким чином сторони фактично вчинили новацію вже існуючої заборгованості відповідача перед позивачем за продане останнім майно.

У відповідності до положень ст. 1053 за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики у ст. 1047 ЦК України, відповідно до якої договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Зважаючи на наведені норми, відносини, що існують між сторонами на даний час, мають регулюватися положеннями глави 71 ЦК України.

Колегія суддів критично ставиться до посилань відповідача на те, що він вже здійснив погашення передбаченої у розписці від 15 грудня 2013 року заборгованості. На підтвердження такої своєї позиції відповідач надав до суду розписку ОСОБА_3 про отримання нею від нього 2000 доларів США, яка датована 14.12.2011 року.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Відповідачам в ході розгляду справи не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження його посилань на те, що вказані у розписці від 14.12.2011 року дії фактично здійснювалися у 2014 році, і лише помилково в розписці було вказано 2011 рік, відтак він вже погасив спірне зобов'язання, як і на підтвердження того, що

вказані розписки взаємопов'язані. Оскільки такі твердження відповідача залишилися недоведеними, вони не можуть бути прийняті судом.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції цілком обґрунтовано були зроблені висновки про наявність у відповідача невиконаного зобов'язання сплатити на користь позивача в строк до 25 серпня 2014 року 1665 доларів США, як і наявність підстав для нарахування згідно положень ст. 625 ЦК України із вказаної дати на суму заборгованості 3 % річних за користування чужими коштами.

В той же час колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з позицію суду першої інстанції про наявність передбачених законом підстав для стягнення суми заборгованості з врахуванням індексу інфляції. Чинним законодавством України, зокрема положеннями ст. 625 ЦК України, встановлено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання грошового зобов'язання боржник має відшкодувати кредитору інфляційні втрати останнього за весь час такого прострочення. В той же час інфляційні втрати встановлюються для зобов'язань, виражених у національній валюті, та фактично є компенсацією зміни купівельної спроможності гривні України. В той же стягнення інфляційних втрат при невиконанні зобов'язання, встановленого в іноземній валюті, чинним законом не передбачене. Як вбачається з матеріалів справи заборгованість відповідача перед позивачем була встановлена в доларах США, а сума позову була визначена шляхом множення кількості валюти на її офіційний курс до національної грошової одиниці на час пред'явлення позову. За таких умов підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з урахуванням індексу інфляції за час прострочення не передбачена чинним законодавством України, відтак до задоволення не підлягає. Суд першої інстанції на вказані обставини увагу не звернув, що призвело до невірного вирішення справи.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2015 року скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 34 974 (тридцять чотири тисячі дев'ятсот сімдесят чотири) гривні 93 копійки, три проценти річних із простроченої суми в розмірі 823 (вісімсот двадцять три) гривні 64 копійки, а всього - 35 798 (тридцять п'ять тисяч сімсот дев'яносто вісім) гривень 57 копійок. У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 358 грн. 00 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді