Справа № 504/4221/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015смт. Комінтернівське

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенка В.К.,

секретарів Мельниковій В.М., Миргородській Т.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 9, смт. Комінтернівське, цивільну справу за позовом адвоката Бойко Світлани Володимирівни в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, орган опіки та піклування Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області, Четверта одеська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, встановлення факту надання утримання, визнання права на спадкування спадкового майна в порядку спадкування за законом, усунення від права на спадкування за законом, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права на спадкування за заповітом, визнання права приватної власності на житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року адвокат Бойко С.В., діючи в інтересах ОСОБА_2, звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яким просила суд:

встановити юридичний факт того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживали однією сімєю як чоловік та жінка без шлюбу з 1982 року по день смерті ОСОБА_5, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3;

встановити юридичний факт надання ОСОБА_6 утримання ОСОБА_5, померлому ІНФОРМАЦІЯ_3;

визнати за ОСОБА_6 право на спадкування за законом, як спадкоємця першої черги, після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3;

усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3;

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, що видане 21.09.2011 року Четвертою одеською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 1-1429, на житловий будинок АДРЕСА_1;

визнати за ОСОБА_2 право на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4;

визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

На обгрунтування свого позову позивач вказує, що з 03.04.1959 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживали подружнім життям у шлюбі.

З 25.02.1982 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживали однією сімєю, як чоловік та жінка без шлюбу, до дня смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, мали спільний бюджет, піклувались один про одного, підтримували один одного морально та матеріально.

Позивач зазначала, що встановлення даних факті потрібно їй для отримання спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4.

Крім того, як вказує позивач, ОСОБА_5 тяжко хворів, був інвалідом першої групи, без обох ніг, потребував стороннього догляду, був непрацездатним, перебував у безпорадному стані.

Весь час, та за власні кошти утримання йому надавала ОСОБА_6, а також допомогу надавав онук- ОСОБА_4.

Онук ОСОБА_4 здійснив поховання ОСОБА_5 за власні кошти.

Проте, як вказує позивач, син померлого ОСОБА_5 ОСОБА_3 ніякої допомоги у догляді, піклуванні та наданні допомоги своєму батькові не надавав.

Посилаючись на положення ч.2 ст. 1259 ЦК України позивач вважала, що ОСОБА_6 має право спадкувати на рівні зі спадкоємцями першої черги за законом, оскільки тривалий час надавала утримання спадкоємцеві, що перебував у безпорадному стані.

Позивач вважала, що існують всі підстави для усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, відповідно до положень ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Як стверджувала позивач, 21.09.2011 року ОСОБА_3 отримав на своє імя свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, а, оскільки, як на думку позивача, ОСОБА_3 не мав права на спадкування, то це свідоцтво слід визнати недійсним.

Як стверджує позивач, ОСОБА_6 залишила на імя ОСОБА_2 заповіт, яким заповіла їй все своє майно, і тому позивач просить визнати її право на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6

Посилаючись на положення ст. 1276 ЦК України позивач вважає, що за нею має бути визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача та власне позивач позовні вимоги підтримали в повному обсязі, і просили їх задовольнити повністю.

Відповідач- ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, подав письмові заперечення, а його представник в судовому засіданні пояснив наступне:

У 1993 році в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, ОСОБА_5 отримав у власніть житловий будинок АДРЕСА_1

Право власності ОСОБА_5 на вказаний житловий будинок зареєстровано у встановленому законом порядку.

ОСОБА_5 з 03.04.1959 року перебував у шлюбі з ОСОБА_6, який був розірваний 25.02.1982 року.

Як стверджує відповідач, після розірвання шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не прлживали однією сімєю, оскільки були зареєстровані за різними адресами, і не підтримували подружніх, сімейних відносин.

Твердження позову, що догляд, піклування та утримання ОСОБА_5 надавали лише ОСОБА_6 та ОСОБА_4 відповідач вважав абсурдними, оскільки ОСОБА_4 ніколи не проживав з дідом, не цікавився його життям, не допомагав йому матеріально.

Так само, як стверджує відповідач, ОСОБА_6 не надавала ніякого утримання ОСОБА_5

Навпаки, як стверджує відповідач, саме він утримував батька, оплачував хірургічні втручання, його сімя здійснювала догляд батька не тільки у лікарні, а й у весь час реабілітаційного періоду, оплачували ліки, готували їжу, тощо.

Відповідач вважав, що жодних підстав для задоволення жодної з позовних вимог не існує, і не надано жодних належних та допустимих доказів на обгрунтування доводів позову.

Відповідач ОСОБА_4 не зявився у судове засідання, був належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив.

Суд також враховує, що ОСОБА_4 був обізнаний в тому, що у Комінтернівському районному суді Одеської області слухається ця справа, однак не виявив зацікавленості в участі в судових засіданнях.

Представник Четвертої одеської державної нотаріальної контори подав заяву про розгляд справи у свою відсутністю (довідка від 03.04.2014 року № 1305/02-14).

Представник органу опіки та піклування Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області подав заяву про розгляд справи у свою відсутність.

Дослідивши зібрані по справі докази, заслухавши думки та правові обгрунтування сторін, суд встановив наступні правовідносини:

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 03.04.1959 року перебували у шлюбі, що вбачається зі змісту свідоцтва про одруження НОМЕР_1 виданого 03.04.1959 року Ленінським райбюро ЗАГС м. Одеси.

Від цього шлюбу народжені діти син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 (св-во про народження НОМЕР_2, видане 03.04.1959 року), та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (св-во про народження НОМЕР_3, видане 12.01.1968 року).

25.02.1982 року вказаний шлюб було розірвано, що вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу № 8 від 08.07.2011 року.

За життя, ОСОБА_5 на підставі виданого державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області свідоцтва від 30.11.1993 року про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_8, померлої 25.11.1992 року, належав житловий будинок АДРЕСА_1

На підставі рішення виконавчого комітету Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 06.03.2000 року № 14 перейменовано вулицю Леніна в с. Кубанка на вулицю Шевченка.

На підставі рішення виконавчого комітету Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 04.02.2010 року № 22 житловому будинку АДРЕСА_1 присвоєно номер 62-а.

03.03.2010 року здійснено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на житловий будинок АДРЕСА_1, що вбачається зі змісту витягу № 25472001 про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

За життя, ОСОБА_5 з 28.02.2003 року по день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

В цьому будинку також була зареєстрована ОСОБА_6 (з 21.02.1964 року), та зареєстрований ОСОБА_3 (з 16.01.1989 року), що встановлено зі змісту довідки № 583 від 21.05.2009 ЖКС «Пересипський».

ОСОБА_4 з 20.09.1999 року (дата отримання паспорту громадянина України) зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (паспорт громадянина України НОМЕР_4, виданий 20.09.1999 року Ленінським РВ ГУМВ України в Одеській області).

За життя ОСОБА_5 тяжко хворів, зокрема, зі змісту довідки КУ «Міська клінічна лікарня № 11» м. Одеси вбачається, що він перебував на диспансерному обліку з діагнозом: Облітерируючий атеросклероз ніжніх кінцівок, ампутаційні культі верхніх третих обох бедер з відсутністю статики та ходу. З 1998 року є інвалідом першої групи безстроково, за станом здоровя потребував стороннього догляду.

Теж саме підтверджено довідкою Суворовської міжрайонної МСЕК від 01.08.2014 року № 357/73.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що встановлено судом зі змісту свідоцтва про смерть НОМЕР_5, виданого 21.07.2008 року першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис про смерть № 5928.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина.

З матеріалів спадкової справи № 523/2009, заведеної Четвертою одеською державною нотаріальною конторою до майна ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, вбачається, що спадщину прийняли: ОСОБА_6, ОСОБА_3

Судом також встановлено, що ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (св-во про смерть НОМЕР_6, видане 11.08.2002 року).

ОСОБА_4, що є сином ОСОБА_9 (св-во про народження НОМЕР_7 видане 05.01.1982 року), та онуком померлого ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, тобто з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, подав заяву до Четвертої одеської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_5

Листом від 16.08.2011 року № 3642/02-14 державний нотаріус повідомив ОСОБА_4 про необхідність звернення до суду із заявою про продовження строку для подання заяви про прийняття спадщини.

21.09.2011 року державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори на імя ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий номер 1-1429, після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, зокрема, на житловий будинок АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6, що встановлено судом зі змісту повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина.

Зі змісту спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б. судом встановлено, що за життя 09.09.2009 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і, взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, й на що вона за законом матиме право, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б., зареєстрований у реєстрі за № 3508.

Спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_6 прийняла ОСОБА_2 (за заповітом), відомостей про інших спадкоємців що прийняли спадщину за законом матеріали спадкової справи не містять.

Вирішуючи питання позовних вимог в частині встановлення юридичного факту того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживали однією сімєю як чоловік та жінка без шлюбу з 1982 року по день смерті ОСОБА_5, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3, суд виходить з наступного:

Для встановлення факту проживання однією сімєю з особою, яка померла після 1 січня 2004 р., суд застосовує норми ЦК України, що набрав чинності на час відкриття спадщини, тобто ЦК України 2003 р.

Відповідно до ст. 256 ч. 2 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (крім визначених у ч.1 ст. 256 ЦПК України), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За змістом ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, слід враховувати те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Таким чином, законодавцем імперативно визначено, що пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю до набрання чинності СК України.

До спадкоємців четвертої черги належать жінка (чоловік), які проживали однією сімєю зі спадкодавцем без шлюбу (п. 21 абз. 1,2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»).

Отже, встановлення юридичного факту проживання ОСОБА_6 однією сімєю зі спадкодавцем ОСОБА_5 без шлюбу як чоловіка та жінки для позивачки має юридичне значення, оскільки в даному випадку ОСОБА_2 в силу положення ст. 1276 ЦК України може отримати право на спадкування спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_5 в порядку спадкової трансмісії в четверту чергу, оскільки ОСОБА_6 фактично прийняла спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_5, проте за життя оформити її не встигла.

Отже, від встановлення даного юридичного факту залежить виникнення у позивачки права на спадкування за законом у четверту чергу спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_5

Суд приймає до уваги, що порядок встановлення зазначеного юридичного факту іншим шляхом, ніж на підставі рішення суду, законодавцем не визначений.

Зі змісту паспорту громадянина України НОМЕР_8, виданого 29.12.2001 року на імя ОСОБА_6 судом встановлено, що відміток про перебування у іншому шлюбі, ніж у шлюбі з ОСОБА_5, не має.

Факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 однією сімєю як чоловіка та жінки без шлюбу у період з 1982 року по день смерті ОСОБА_5, суд вважає повністю доведеним, що підтверджується наступними доказами:

· показаннями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, які показали в судовому засіданні, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживали як чоловік та жінка, мали спільний побут, права та обовязки, і цим свідкам взагалі не було відомо про розірвання шлюбу між колишнім подружжям, а сумніви в тому, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживали однією сімєю як чоловік та жінка у них не має.

· вищепереліченими довідками з місця проживання як ОСОБА_6, так і ОСОБА_5

Крім того, суд приймає до уваги, що ОСОБА_6, надаючи нотаріусу заяву від 22.05.2009 року про прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_5, вважала його своїм чоловіком.

Доводи заперечень відповідача- ОСОБА_3, що його мама та батько не проживали як чоловік та жінка без шлюбу, суд знаходить безпідставними, оскільки відсутність реєстрації батька до 28.02.2003 року за адресою реєстрації матері, не є беззаперечним доводом для відмови у задоволенні даної частини позову, оскільки законодавець не повязує можливість встановлення даного юридичного факту з обовязковою реєстрацією місця проживання.

Для встановлення даного юридичного факту, як вище зазначалось судом, необхідно встановити спільне проживання, спільність побуту, наявність взаємних прав та обовязків.

Суд також приймає до уваги, що свідок ОСОБА_15 показала в судовому засіданні, що незадовго до смерті ОСОБА_5, ОСОБА_6 захворіла на інсульт, і вже жодним чином, з урахуванням стану здоровя ОСОБА_5, не могла фізично допомагати чоловікові у повсякденному житті. І, як показала даний свідок, допомогу батькам надавав ОСОБА_3 та його дружина.

Покази даних свідків не спростовані в судовому засіданні відповідачем.

Отже, у суду не має жодного сумніву в тому, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживали однією сімєю як чоловік та жінка без шлюбу, в звязку із чим ці позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи ОСОБА_3, якими він обгрунтовує свої заперечення даного факту, зокрема, що ОСОБА_6 не була жінкою ОСОБА_5, та з ним не проживала однією сімєю, а лише, інколи, допомогала йому по господарству, суд вважає неспроможними, оскільки вони повністю спростовуються зібраними по справі доказами, в тому числі показами допитаних в судовому засіданні свідків.

Інші докази, які б спростовували даний юридичний факт, в тому числі, серед іншого, перебування ОСОБА_6, ОСОБА_5 у інших зареєстрованих шлюбах, матеріали справи не містять.

Вирішуючи питання позовних вимог в частині встановлення юридичного факту надання ОСОБА_6 утримання ОСОБА_5, суд виходить з наступного:

В силу п.2 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

В судовому засіданні судом неодноразово, в порядку ст.10 ЦПК України розяснювалось сторонам сприяння судом здійсненню ними своїх прав та процесуальних обовязків, зокрема, суд розяснював те, що сторони можуть просити суд витребувати чи забезпечити той чи інший доказ на обгрунтування вимог та заперечень.

Суд позбавлений можливості самостійно збирати докази по справі, крім того, такі дії суду суперечили б принципу змагальності сторін.

Таким чином, суд вважає, що сторони з власної ініціативи не скористались наданими їм процесуальним законом правом.

Отже, суд розглядає справу виключно за наявними в ній доказами.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надала суду жодних належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_5 перебував на утриманні ОСОБА_6

Вирішуючи питання позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_6 права на спадкування за законом, як спадкоємця першої черги, після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, суд виходить з наступного:

Частиною 2 ст. 1259 Цивільного Кодексу України встановлено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Абзацом 3 пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК).

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на предявлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку:

1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами);

2) матеріальне забезпечення спадкодавця;

3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири;

4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 13;

5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна одночасна наявність всіх пяти вищезазначених обставин.

Суд вважає, що позивач не надала доказів на підтвердження одночасної наявності всіх пяти вищезазначених обставин.

Крім того, суд враховує, що в судовому засіданні сторони не заперечували того факту, що ОСОБА_5 отримував пенсійну допомогу, отже мав матеріальне забезпечення з боку держави.

Доводи позову, що за життя ОСОБА_6 витрачала власні кошти на лікування свого чоловіка суд вважає голослівними, оскільки ці доводи не підтверджені жодними доказами.

Той факт, що онук ОСОБА_4 за власні кошти поховав діда не є підставою для зміни черговості права на спадкування.

Крім того, суд враховує покази свідка ОСОБА_15, що наведені у рішенні вище.

Отже підстави для зміни черговості спадкування відсутні.

Що стосується позовних вимог в частині усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, суд виходить з наступних підстав:

Частиною 5 ст. 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи, окрім встановлення факту перебування спадкодавця у безпорадному стані, його потреби в допомозі та факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, повинен також зясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови її отримання від інших осіб і чи мав спадкоємець змогу надавати таку допомогу.

Застосування наведеної норми права, з урахуванням вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, вимагає доведення позивачем факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, а також перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею необхідності надання допомоги спадкодавцеві, наявність у особи можливості для надання такої допомоги та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обовязку.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Факт перебування спадкодавця у безпорадному стані суд вважає повністю доведеним.

З огляду на вищезазначене, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Проте, позивач не довела умислу відповідача ОСОБА_3 на ухилення від надання допомоги спадкодавцеві.

Крім того, суд враховує, що свідок ОСОБА_16, що є хірургом травматичного відділення МКЛ № 11, який оперував покійного ОСОБА_5, показав суду, що син ОСОБА_17 зі своєю дружиною опікувались про батька, оплачували його реабілітаційний період як в лікарні, так і в повсякденному житті.

Більш того, вказаний свідок показав суду, що коли він оглядав ОСОБА_5 вдома, то бачив, що для того аби ОСОБА_5 міг митися у ванній, син ОСОБА_17 зробив певну конструкцію для сидіння батька у ванній.

Вказаний свідок показав суду, що у нього відсутні жодні сумніви в тому, що якби не допомога сина ОСОБА_17, то батько взагалі був би позбавлений можливості для нормального існування.

Доводи вказаного свідка не спростовані позивачем.

Свідок ОСОБА_18 пояснила суду, що біля батька весь час перебував син ОСОБА_17, а його дружина ОСОБА_19 допомогала по домогосподарству, оскільки і ОСОБА_5, і ОСОБА_6 були літніми особами, дуже хворими, а покійний ОСОБА_5 був без ніг, тому всі ці обставини змусили сина весь час перебувати біля батьків.

Аналогічні свідчення показала свідок ОСОБА_15

Таким чином, у суду не має жодних сумнівів у належній поведінці ОСОБА_3, щодо опікування безпорадним батьком, надання йому належної допомоги, моральної підтримки.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині усунення відповідача від права на спадкування є необґрунтованими, в судовому засіданні відповідними доказами недоведеними, а тому підстави для їх задоволення відсутні.

Вирішуючи питання решти позовних вимог, зокрема, в частинах визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, що видане 21.09.2011 року Четвертою одеською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 1-1429, на житловий будинок АДРЕСА_1; визнання за ОСОБА_2 право на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4; визнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, суд виходить з наступного:

Недійсність свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, що видане 21.09.2011 року Четвертою одеською державною нотаріальною конторою, позивач повязує з тим фактом, що, як на її думку, ОСОБА_3 не мав права на спадкування, оскільки не виконував своїх обовязків по утриманню безпорадного батька, і мав бути усунутий від права на спадкування.

Суд вважає ці обгрунтування безпідставними, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами, і встановленими судом фактичними обставинами справи.

Доводи того, що ОСОБА_3 фактично з померлим не проживав, і, як на думку позивача, спадщину не прийняв, суд вважає необгрунтованими, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами спадкової справи, заведеної до майна ОСОБА_5, зокрема, на заяві ОСОБА_3 про прийняття спадщини існує запис про те, що ОСОБА_3 був зареєстрований з 16.01.1989 року за однією адресою з покійним ОСОБА_5

В силу ст. 1268 ч. 3 ЦК України ОСОБА_3 є таким, що прийняв спадщину.

Інших правових підстав для визнання недійсним вказаного свідоцтва позивач не заявляв.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч.1 ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Таким чином, право ОСОБА_2 на спадкування за заповітом спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_6, встановлено законом, і підстав для встановлення цього права за рішенням суду не має.

Таким чином, не має підстав для задоволення позову в цій частині.

Можливість визнання за нею права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, ОСОБА_2 повязувала з тим, що ОСОБА_6, на думку позивача, мала право на спадкування за законом, як спадкоємець першої черги, майна, що залишилось після смерті ОСОБА_5

Крім того, позивач вважала, що ОСОБА_3 має бути усунутий від права на спадкування за законом, і тому, в силу ст. 1276 ЦК України, за нею слід визнати право власності на вказаний житловий будинок.

Суд вважає, що підстав для задоволення цієї частини позову не має, оскільки ОСОБА_6 відносилась до спадкоємців четвертої черги за законом, і, в силу ч.2 ст.1258 ЦК України, могла одержати право на спадкування лише у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Підстав, передбачених ст. 1259 ЦК України судом не встановлено.

Таким чином, підстав для задоволення і цієї частини позову не має.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1219, 1220, ч.1 ч.3 ст.1223, ч. 5 ст. 1224, ч.2 ст.1258, 1259, ч. 3 ст. 1268 ЦК України, пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», п. 21 абз. 1,2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 10, 11, 15, 57-61, 64, 88, 208, 212, 215, 217, 218, 223, п.2 ч.1 ст.256, 293, 294, 296 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги адвоката Бойко Світлани Володимирівни в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити юридичний факт того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживали однією сімєю як чоловік та жінка без шлюбу з 1982 року по день смерті ОСОБА_5, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

В задоволенні решти позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Комінтернівський районний суд Одеської області.

Суддя В.К. Барвенко.