АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи №668/9995/14-ц Головуючий в 1 інстанції :
Номер провадження 22ц/791/2167/15 ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач : Бездрабко В.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2015 року серпня місяця 13 дня колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого : Бездрабко В.О.

Суддів : Борка А.Л..

ОСОБА_2

при секретарі : Сидоренко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною товариства з обмеженою відповідальністю "Ампір" на заочне рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 30 вересня 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю "Ампір" про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 28 квітня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ „Укрсоцбанк, та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 45090 доларів США на придбання транспортного засобу, зобовязався у строк до 27 квітня 2012року повернути кредит та сплатити 12,5 відсотків річних за користування коштами.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 28 квітня 2006 року між сторонами договору укладено договір застави майнових прав на автомобіль марки Peugeot, модель 407 SW SV Exes 3.0 Auto.

Того ж дня укладений договір поруки, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю „Ампір зобовязалось перед банком солідарно з позичальником відповідати за виконання останнім умов кредитного договору.

05 вересня 2006 року між АКБСР„Укрсоцбанк та ОСОБА_3 укладений договір застави транспортного засобу.

В звязку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, станом на 01 лютого 2014 року, виникла заборгованість у загальному розмірі 367 784, 60 грн., яку позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ТОВ „Ампір на користь банку, вирішити питання розподілу судових витрат по справі.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 30 вересня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк задоволено, ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ТОВ „Ампір на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №Ф060385А від 28.04.2006року у сумі 367784,60грн.

Стягнуто пропорційно з ОСОБА_3 та ТОВ „Ампір на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір по 1827,00грн. з кожного.

Ухвалою суду від 23 червня 2015року заява ТОВ «Ампір» про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю „Ампір, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить заочне рішення суду в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя скасувати, у цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог. Зокрема, товариство зазначило, що договір поруки є припиненим.

В судове засідання представник ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому цивільно-процесуальним законодавством порядку, причини неявки не повідомили.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28 квітня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ „Укрсоцбанк та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 45090 доларів США на придбання транспортного засобу та зобовязався у строк до 27 квітня 2012року повернути кредит згідно визначеного сторонами графіку погашення заборгованості, та сплатити 12,5 відсотків річних за користування коштами.

28 квітня 2006 року між банком та ТОВ «Ампір» укладений договір поруки №02-23-Ф060385А-845, відповідно до п. 1.1, 2.1.1 якого поручитель взяв на себе зобовязання солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ОСОБА_3 кредитних зобовязань щодо повернення коштів у строк до 27 квітня 2012року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позичальником порушені умови кредитного договору, з приводу чого виникла заборгованість, яка підлягає солідарному стягнення з ОСОБА_3 та поручителя ТОВ «Ампір».

Проте, погодитися з висновком суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями частини першої, четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука також припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Пунктами 3.3.1, 3.3.2 договору поруки від 28.04.2006року передбачено, що кредитор зобовязаний протягом одного робочого дня після дати невиконання позичальником забезпеченого порукою зобовязання направити поручителеві письмову вимогу з визначеним обсягом виконаного та невиконаного позичальником відповідного зобовязання.

До моменту виконання забезпеченого порукою зобовязання кредитор не може змінювати умов договору кредиту без попереднього письмового погодження з поручителем.

Наданий банком розрахунок заборгованості за кредитом свідчить, що, починаючи з червня 2006 року ОСОБА_3 належним чином не виконував умови кредитного договору.

При цьому встановлено, що ПАТ «Укрсоцбанк» в порушення п.3.3.1 договору поруки не вживалися заходи щодо повідомлення ТОВ «Ампір» про неналежне виконання позичальником зобовязань.

Також з розрахунку заборгованості вбачається, що 20 жовтня 2008 року та 24 лютого 2010року банком, без погодження з поручителем, була змінена відсоткова ставка за кредитом на 13,50% та 13,97% відповідно (а.с.15-19).

За наведених обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що збільшення процентної ставки за кредитним договором, яке у порушення умов договору поруки відбулося без згоди поручителя, призвело до збільшення його відповідальності, що відповідно до вимог ч.1 ст.559 ЦК України є підставою для припинення поруки.

Крім того, з договору поруки вбачається, що в ньому не встановлений строк, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (п.4.2 Договору) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 статті 251 та ч.1 статті 252 ЦК України, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що оскільки строк кредитного договору закінчився 27 квітня 2012року, а з цього часу кредитор в строк, визначений ч.4 ст.559 ЦК України вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором до ТОВ «Ампір» не предявив, то порука є припиненою.

Разом з цим, розглянувши справу по суті заявлених позовних вимог, суд не звернув уваги на положення статті 16 ЦПК України, згідно якої не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою.

Відповідно до розяснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Отже у справі, яка переглядається, суд першої інстанції помилково прийняв до розгляду позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» заявлені до ТОВ «Ампір».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.1 ст.310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених ст.205 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, судове рішення у частині вирішення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Ампір» щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити. Також відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України необхідно повідомити публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», що розгляд його позовних вимог до товариства з обмеженою відповідальністю «Ампір» віднесено до юрисдикції господарських судів.

Керуючись ст. 303, 307, 310 ч.1 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Ампір" задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 30 вересня 2014 року в частині солідарного стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Ампір" на користь Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 367 784,60грн. та судових витрат у розмірі 1827грн. скасувати.

Провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк до товариства з обмеженою відповідальністю "Ампір" про стягнення заборгованості за кредитним договором, закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :