Справа № 755/7681/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Бородіні А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-я особа: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції про визнання права власності на автомобіль, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-я особа: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на автомобіль посилаючись на те, що 24 вересня 2011 року він придбав у ОСОБА_2 через її представника ОСОБА_3 автомобіль Daewoo Lanos D4LM500, 2004 року випуску, д/н НОМЕР_1. На підтвердження укладеного договору ОСОБА_3 надав йому довіреність НОМЕР_2, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левченко Т.П., на право експлуатації та розпорядження автомобілем. Натомість він передав ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 42260 грн. в присутності двох свідків. Через деякий час він вирішив оформити договір купівлі-продажу, але ОСОБА_3 до нотаріуса не з'явився та перестав відповідати на його телефонні дзвінки. Тому просить суд визнати за ним право власності на автомобіль Daewoo Lanos D4LM500, 2004 року випуску, д/н НОМЕР_1.

В подальшому позивачем було змінено підстави позову, оскільки він більше п'яти років відкрито користувався автомобілем Daewoo Lanos D4LM500, 2004 року випуску, д/н НОМЕР_1, до грудня 2013 року відповідачі ніяких претензій щодо автомобіля не пред'являли, тому просив суд визнати за ним право власності на автомобіль Daewoo Lanos D4LM500, 2004 року випуску, д/н НОМЕР_1 на праві набувальної давності.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль Daewoo Lanos D4LM500, 2004 року випуску, д/н НОМЕР_1 на праві набувальної давності.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідачів в судове засідання.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, автомобіль Daewoo Lanos D4LM500, легковий седан - В, № кузова НОМЕР_3, 2004 року випуску, д/н НОМЕР_1, зареєстрований у МРЕВ-4 ДАІ ГУ МВС України 02 листопада 2004 року на ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с.10) та повідомленням Управління державної автомобільної інспекції від 09 червня 2015 року № 10/12402 (а.с.45).

З копії протоколу огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 04 грудня 2013 року вбачається, що інспектором ДПС здійснено огляд та тимчасове затримання автомобіля Daewoo Lanos D4LM500, 2004 року випуску, д/н НОМЕР_1 (а.с.9).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З аналізу вказаної норми вбачається, що позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності.

Позов про визнання права власності в порядку ст. 392 ЦК України може бути заявлений власником індивідуально визначеної речі, який як володіє, так і не володіє нею, права якого оспорюються, заперечуються чи не визнаються третьою особою, яка не перебуває з власником у зобов'язальних чи інших відносних відносинах із приводу спірної речі. Підставою позову є обставини, що підтверджують наявність у позивача права власності чи іншого права на майно. Необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання служить підтвердження позивачем своїх прав на майно.

Отже, право вимоги за позовами про визнання права власності на майно має лише власник цього майна.

Відповідно до п. 7 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі-власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На підтвердження позовних вимог в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_5, який показав, що перебуває в дружніх відносинах з позивачем. Автомобіль був придбаний позивачем ще в 2008 році.

Поряд з цим, як встановлено вище, на час розгляду справи власником спірного майна є відповідач ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Змін до реєстраційних документів, як того вимагає вищезазначений порядок за особою, яка експлуатувала такий транспортний засіб здійснено не було. Реєстрація права власності відповідача ОСОБА_2 на спірне майно проведена в УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 02 листопада 2004 року в установленому законом порядку, вона чинна, ніким не оспорена і не скасована.

Також, позивачем не надано доказів, які б підтвердили факт передачі відповідачем ОСОБА_3 йому у користування автомобіль, на який позивач просить визнати за ним право власності. Тобто, позивачем не надано акту прийому-передачі транспортного засобу, оформленого належним чином. Твердження позивача та його представника, стосовно того, що відповідно до довіреності ОСОБА_3 позивач є власником автомобіля Daewoo Lanos D4LM500, 2004 року випуску, д/н НОМЕР_1, а також посилання на ст. 344 ЦК України є хибними та такими, що не підтверджені належними доказами, а отже не можуть братися судом до уваги.

Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 344 ЦК України, втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування.

Тобто тією обставиною, що у позивача було вилучено автомобіль Daewoo Lanos D4LM500, 2004 року випуску, д/н НОМЕР_1 фактично набувальна давність перервалася. Оскільки як вбачається з матеріалів справи, зокрема протоколу огляду і затримання транспортного засобу від 04 грудня 2013 року автомобіль було вилучено працівниками ДПС в 2013 році, а отже строк, який передбачений ст. 344 ЦК України перервався.

Крім того, відповідно до ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Статтею 1001 ЦК України передбачено, що договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя.

Судом встановлено, що позивач володів спірним автомобілем на підставі довіреності, виданої відповідачем ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 (а.с.8).

Строк дії довіреності від 24 вересня 2011 року, що видавалася відповідачем ОСОБА_3 на підставі усного договору, про що зазначено у довіреності, закінчився 09 вересня 2014 року.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Отже, право власності за набувальною давністю на рухоме майно виникає через п'ять років з часу сплину позовної давності, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення.

З урахуванням викладеного та того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328, 344, 392, 1001, 1003 ЦК України, «Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, ст. ст. 10, 57, 60, 88, 213, 215, 218, 226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-я особа: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції про визнання права власності на автомобіль відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Cуддя