22-ц/775/1058/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Сараєв І.А.
Доповідач Лоленко А.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Лоленко А.В.,

суддів Пономарьової О.М., Попової С.А.

при секретарі Зливка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» на заочне рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 05 серпня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» про визнання незаконним наказу про звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення несплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом, де зазначила, що вона 01.06.2012 відповідачем була прийнята на посаду провідного спеціаліста з роздрібних продаж Маріупольського відділення ПАТ «Марфін банк». 03.12.2012 року переведена на посаду провідного спеціаліста з роздрібного бізнесу Маріупольського відділення № 1 ПАТ «Марфін банк». Наказом відповідача № 58-3ПОС від 11.10.2013 року, у звязку із звільненням начальника Маріупольського відділення ЦФ ПАТ «Марфін банк» № 1 на неї було покладено з 12.11.2013року виконання обовязків начальника Маріупольського відділення №1 ПАТ «Марфін банк» та протягом встановленої тривалості робочого дня поряд з основними обовязками, додатково виконувати обовязки начальника Маріупольського відділення ЦФ ПАТ «Марфін банк» № 1, у порядку суміщення посад, про який вона дізналася лише 18.11.2013р. Наказом відповідача № 530-ОС від 21.07.2014р. вона була звільнена з займаної посади провідного спеціаліста з роздрібного бізнесу, у звязку із скороченням чисельності працівників, згідно п. 1ст. 40 КЗпП України. Вважає що за час роботи у відповідача, а також при її звільнення були неодноразово порушені її трудові права, оскільки при виконанні робіт різної кваліфікації праця почасових робітників, а також службовців оплачується за роботою вищої кваліфікації, а вона виконуючи обовязки начальника Маріупольського відділення №1 ПАТ «Марфін банк» та обовязки начальника Маріупольського відділення ЦФ ПАТ «Марфін банк» № 1, у порядку суміщення посад, отримувала заробітну плату за своєю посадою та 30 % від її окладу, а тому розмір несплаченої їй заробітної плати у період з 12.11.2013р. по 27.07.14р. складає 70927,36грн. У звязку з тим, що вона працювала з 12.11.2013 року на посаді начальника відділення більше двох місяців, а строк виконання обовязків не було обмежено у часі наказом відповідача, то просить суд з 12.11.2013р. і надалі визнати її основним місцем роботи - посаду начальника Маріупольського відділення №1 ПАТ «Марфін банк» і зобовязати відповідача внести запис до трудової книжки про її переведення на посаду начальника Маріупольського відділення №1 ПАТ «Марфін банк». Згідно наказу ПАТ «Марфін банк» № 476 від 13.11.2013р. встановлено наступний режим роботи відділення банку: понеділок-пятниця з 08.03год. до 17-30год, вихідні субота, неділя. На усне прохання посадових осіб ПАТ «Марфін банк» вона написала заяву про згоду на переведення на неповний робочий час з 16.05.14р., оскільки їй обіцяли збереження робочих місць. Оскільки вона дізналася про закриття відділення, а тому введення її в оману, вона 28.05.2014р. подала відповідачу заяву про скасування попередньої заяви про згоду на неповний робочий час, і з цього часу стала працювати повний восьми годинний робочий день. На письмове звернення до відповідача відновити її трудові права, відповідач не відреагував, а тому вона вважає, що з відповідача підлягає стягненню несплачена їй у повному обсязі заробітна плата за період з 28.05.2014р. по 27.07.2014р., яка складає суму 25245,37грн. У звязку з тим, що позивач не надав їй жодного списку вакансій, для можливості працевлаштування на іншій посаді, просила визнати незаконним наказ ПАТ «Марфін банк» про її звільнення та поновити її на попередній роботі і стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 34483,12грн. Трудову книжку вона отримала тільки 20.08.2014р. та через напружену обстановку внаслідок проведення заходів у зоні АТО була вимушена виїхати із м. Маріуполя, і не мала змоги у місячний термін подати заяву до суду, тому просила суд визнати поважними причини пропуску строку у справі про звільнення, і поновити їй строк у цій частині позовних вимог. При звільненні відповідач не провів із нею у повному обсязі розрахунку вищевказаних сум заробітної плати, а тому просила стягнути з відповідача на її користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку 34483,12грн. Такими неправомірними діями відповідачем було спричинено їй моральну шкоду, яка полягає в нервовому напруженні та хвилюванні, порушенні укладу життя, перебуванні у лікарні, та у її відшкодування просить стягнути 5000грн. Протягом розгляду справи позовні вимоги уточнила в частині періодів та розміру сум, що підлягають стягненню, та остаточно просила стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 34483,12 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.07.2014 року по 05.08.2015 року в розмірі 196895,28 гривень, суму несплаченої заробітної плати за період роботи за сумісництвом виконуючої обовязки начальника Маріупольського відділення №1 ПАТ«Марфінбанк» з 12.11.2013 року по 27.07.2014 року в розмірі 70927,36 гривень, суму несплаченої заробітної плати за період праці протягом повного робочого часу з 28.05.2014 року по27.07.2014 року в розмірі 25245,37 гривень та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень, а всього стягнути 298068,01 гривень.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» про визнання незаконним наказу про звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення несплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди - задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 пропущений місячний строк звернення за захистом до суду з заявою про вирішення трудового спору про звільнення, встановлений ст..233 КЗпП України для звернення з позовом про поновлення на роботі.

Визнано незаконним наказ Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» від 21.07.2014 року №530-ОС про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України та поновлено її на роботі на посаді Провідного спеціаліста з роздрібного бізнесу Маріупольського відділення ПАТ «Марфін банк» №1 Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» з 28 липня 2014 року.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 28.07.2014 року по 05.08.2015 в розмірі 50746 гривень 02 копійки.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» в дохід держави судовий збір у розмірі 751 грн. 06 коп.

З вказаним рішенням не погодилась ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до апеляційного суду Донецької області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що висновки суду не відповідають обставинам справи та доказам, які є в матеріалах справи, просить скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ «Марфін банк» просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати, відмовити позивачці в повному обсязі, оскільки вважають, що не було підстав для поновлення строку для звернення до суду, оскільки активних дій по проведенню заходів у зоні АТО в м.Маріуполі на момент звільнення позивачки не було, та позивачка, як виконуюча обов»язки начальника відділення, знала, що є офіційний сайт банку, де висвітлені всі вакансії.

В судове засідання ПАТ «Марфін банк» не з»явився, повідомлений про розгляд справи належним чином, про що свідчить телефонограма, належним чином оформлена та поштове повідомлення про отримання ними повістки.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Крохмальова Л.П. підтримали доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, заперечували проти доводів апеляційної скарги ПАТ «Марфін банк».

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1та її представника адвоката Крохмальову Л.П., дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ПАТ «Марфін банк» задоволенню не підлягають за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка у період з 01 червня 2012 року по 27 липня 2014 року перебувала у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Марфін банк». А саме, з копії трудової книжки серії АХ№083534, заведеної 16.11.2000 року на імя ОСОБА_1 вбачаються наступні відомості про роботу: з 01.06.2012 року позивачка була прийнята на роботу до ПАТ «Марфін банк» на підставі наказу №31-а від 30.05.2012 року, з 03 грудня 2012р. працювала на посаді провідного спеціаліста з роздрібного бізнесу Маріупольського відділення №1 ПАТ «МАрфін банк» на підставі наказу №68-а від 03.12.2012 року, 27 липня 2014 року позивачку було звільнено з займаної посади у зв'язку зі скороченням чисельності працівників, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, наказом ПАТ «Марфін банк» № 530-ОС від 21.07.2014р.

З копії витягу з наказу ПАТ «Марфін банк» № 58-3ПОС від 11.10.2013 року встановлено, що з 12.11.2013 року на ОСОБА_1, провідного спеціаліста з роздрібного бізнесу Маріупольського відділення ПАТ «Марфін банк» №1, покладено виконання обовязків начальника Маріупольського відділення №1 ПАТ «Марфін банк», та протягом встановленої тривалості робочого дня поряд з основними обовязками, додатково виконувати обовязки начальника Маріупольського відділення ЦФ ПАТ «Марфін банк» № 1, у порядку суміщення посад.

13.11.2013 року наказом №476 ПАТ«Марфін банк» внесено зміни до порядку роботи Маріупольського відділення №1 Центральної Філії ПАТ«Марфін банк» з 03.05.2012 року запроваджений режим роботи відділення, відповідно до якого встановлено робочий час співробітників відділення з понеділка по пятницю з 08-30 до 17-30 години, та на ОСОБА_1 покладено основну матеріальну та організаційну відповідальність у відділенні, як на начальника відділення (за сумісництвом) з наданням права першого підпису.(а.с.14).

Наказом ПАТ «Марфін банк» №36-ОС/4 від 18.12.2013 року ОСОБА_1, провідному спеціалісту з роздрібного бізнесу Маріупольського відділення ПАТ «Марфін банк» №1, встановлено щомісячну доплату за розширення зон обслуговування на період відсутності начальника Маріупольського відділення ПАТ «Марфін банк» №1, в розмірі 30% від посадового окладу з 01.12.2013 року.

Наказом ПАТ «Марфін банк» №341-ОС від 05.05.2014 року на підставі заяви позивачки від 05.05.2014 року ОСОБА_1, пр.. спеціалісту з роздрібного бізнесу Маріупольського відділення ПАТ «Марфін банк» №1, з 16 травня 2014 року встановлено тривалість роботи на умовах неповного робочого дня 12:00-16:00 (4 години на день) при пятиденному робочому тижні зі збереженням посадового окладу та надбавки, з оплатою праці пропорційно до відпрацьованого часу.(а.с.39).

Протоколом №22 засідання Правління ПАТ «Марфін банк» від 21.05.2014 року відображене рішення про тимчасове припинення роботи та про скорочення штату співробітників Маріупольського відділення ПАТ «Марфін банк» №1, відповідно до ст.40 п.1 КЗпП України, та затверджений перелік посад, що підлягають скороченню з 28.07.2014 року.(а.с.41)

З 01.07.2014 року до електронної форми Державного реєстру банків внесено запис про закриття (ліквідацію) Маріупольського відділення ПАТ «Марфін банк» №1 з зазначеного часу.(а.с.43)

Відповідно до наказу ПАТ«Марфін банк» №412-ОС від 26.05.2014 року у звязку із змінами в організації виробництва та праці та тимчасове припинення роботи Маріупольського відділення ПАТ «Марфін банк» №1 скорочена займана позивачкою посада - провідний спеціаліст з роздрібного бізнесу Маріупольського відділення ПАТ «Марфін банк» №1 «ПАТ «Марфін банк» та 28.05.2014 року ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення 27 липня 2014 року за п.1 ст.40 КЗпП.(а.с.40)

Згідно наказу №530-ОС від 21.07.2014 року ОСОБА_1 звільнено з посади провідного спеціаліста з роздрібного бізнесу Маріупольського відділення ПАТ «Марфін банк» №1, 27 липня 2014 року за п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги відповідно ст.44 КЗпП України.(а.с.44)

Наказом №13-ЗПОС від 21.07.2014 року з ОСОБА_1 знято виконання додатково обовязків Начальника Маріупольського відділення ПАТ «Марфін банк» №1 у порядку суміщення посад, у звязку із скороченням 27.07.2014 року за п.1 ст. 40 КЗпП України.(а.с.45)

Згідно меморіального ордеру №1 від 25.07.2014 року з позивачкою відповідачем здійснено кінцевий розрахунок при звільненні шляхом перерахування на її рахунок суми в розмірі 7455,28 грн. згідно наказу №530-ОС від 21.07.2014 року.(а.с.46)

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником чи уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації (банкрутства) або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з п.19 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові впори, повязані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності чи штату працівників, чи додержано власником чи уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу в тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі, чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно з вимогами ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Частиною третьої статті 49-2 КЗпП України встановлено, що одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги ст. 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у звязку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботиінша наявна робота.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висноску , що у ПАТ «Марфін банк» мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності робочого штату Маріупольського відділення ПАТ «Марфін банк» №1, однак, з урахуванням того, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що позивачці було запропоновано іншу роботу одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці та в своїх письмових запереченнях підтвердив наявність таких вакансій на підприємстві на час звільнення, відповідачем при звільненні позивачки за п.1 ст.40 КЗпП України було порушено її переважне право на залишення на роботі, а роботодавцем не дотримані вимоги ч.3 ст. 49-2 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про обґрунтованість заявленої вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади Провідного спеціаліста з роздрібного бізнесу Маріупольського відділення ПАТ «Марфін банк» №1 №530-ОС від 21.07.2014 року та поновлення на роботі.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду у справах про звільнення з вимогою про поновлення на роботі - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Наказом №412-ОС.1 від 26.05.2014 року позивачку повідомлено про звільнення з посади 27.07.2014 року за п.1 ст.40 КЗпП України, про що свідчить її особистий підпис про отримання повідомлення 28.05.2014 року, наказом від 21.07.2014 року позивачку звільнено з виплатою вихідної допомоги, яка отримана нею того ж дня на розрахунковий рахунок.

Позовна заява ОСОБА_1 подана до суду 13.10.2014 року, тобто після перебігу місячного строку, встановленого для предявлення вимог про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі.

Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки.

Позивачка, звертаючись до суду з клопотанням про поновлення строку, посилалась на пропущення його з поважних причин, а саме через напружену ситуацію в цей період часу внаслідок проведення заходів у зоні АТО в м. Маріуполі, що примусило її виїхати за межі міста на тривалий проміжок часу, та позбавило її можливості мати доступ та підготувати документи для предявлення позову.

Обставини, на які посилалася позивачка, як на причину пропуску строку звернення з заявою, є загальновідомими, а тому суд першої інстанції вважав можливим визнати їх поважними та поновити пропущений місячний строк для захисту її порушених прав на підставі ст. 234 КЗпП України.

Посилання Банку на те, що вказана причина пропуску строку є неповажною не приймається апеляційний судом, оскільки вказана в рішенні суду першої інстанції причина пропуску строку є поважною.

Суд дійшов обгрунтованого висновку про обґрунтованість заявлених вимог про визнання звільнення незаконним та поновив позивачку на попередній роботі на посаді Провідного спеціаліста з роздрібного бізнесу Маріупольського відділення ПАТ «Марфін банк» №1 ПАТ «Марфін банк» з 28 липня 2014 року.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи, що останнім днем роботи позивачки був день звільнення 27.07.2014 року, то час вимушеного прогулу з дня звільнення по день ухвалення судового становить період з 28.07.2014 року по 05.08.2015 року, що за своєю тривалістю є більшим, ніж один календарний рік, однак суд правильно стягнув суму за весь час вимушено прогулу, оскільки в розгляді заяви про поновлення на роботі більше одного року вини позивачки немає.

Стягнута судом сума середнього заробітку, розраховувалась судом на підставі п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою Постановою КМ України від 08.02.1995 р. №100, з визначенням розміру заробітної плати за останні два календарні місяці роботи травень та червень 2014 року, що передували припиненню трудових відносин, приймаючи до уваги відомості про нараховані суми, зазначені у довідці про середній заробіток ОСОБА_1, наданої 29.07.2014 року ПАТ«Марфін банк», загальна сума яких складає 7474,22 гривень за 38 робочих днів. (а.с.16).

Отже, розмір середньоденної заробітної плати позивачки, що використовується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, становить 196,69 гривень, а середній заробіток за весь період з 28.07.2014 року по 05.08.2015 року, протягом 258 робочих днів, буде складати суму в розмірі 50746,02 гривень, яку суд стягнув з відповідача за весь час вимушеного прогулу.

Беручи за основу зазначені розміри заробітної плати та встановлений судом час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка підлягає поновленню на роботі у звязку з незаконним звільненням на раніше займаній посаді Провідного спеціаліста з роздрібного бізнесу Маріупольського відділення ПАТ «Марфін банк» №1 ПАТ «Марфін банк» на умовах неповного робочого дня з 12.00 год до 16.00 год (чотири години на день) при пятиденному робочому тижні, із збереженням посадового окладу та надбавки до посадового окладу, з оплатою праці пропорційно до відпрацьованого часу, що були встановлені між позивачкою та відповідачем за взаємною згодою з 16.06.2013 року на підставі наказу ПАТ «Марфін банк» від 05.05.2014 року, який діяв на час її незаконного звільнення з цієї посади за п.1ст.40 КЗпП України. Апеляційний суд погоджується з визначеним розміром .

Також, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що немає будь-яких правових підстав для поновлення позивачки на роботі на попередній посаді з наступним внесенням запису в трудову книжку про переведення на посаду начальника Маріупольського відділення ПАТ «Марфін банк» №1 та нарахування заробітку у розмірі відповідного посадового окладу, оскільки позивачка у встановленому законом порядку наказом ПАТ «Марфін банк» на роботу на посаду начальника Маріупольського відділення ПАТ «Марфін банк» №1 не приймалась та не переводилась, а виконання цих посадових обовязків було покладено на позивачку тимчасово з 12.11.2013 року, в звязку зі звільненням працівника, та припинено наказом ПАТ«Марфін банк» також з 27.07.2014 року за п.1 ст.40 КЗпП України, який до теперішнього часу позивачкою також не оскаржувався та на час розгляду справи не скасований, як незаконний. Отже, позовні вимоги в цій частині необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції також обгнутовано не погодився і з заявленими позивачкою вимогами про стягнення суми за час вимушеного прогулу, оскільки вважає безпідставним використовувати при розрахунку розмір щомісячного посадового окладу начальника Маріупольського відділення ПАТ«Марфін банк» №1, посаду якого позивачка на час звільнення не займала, а обовязки виконувала у звязку із звільненням та тимчасовою відсутністю працівника (за сумісництвом) поряд з основними обовязками Провідного спеціаліста з роздрібного бізнесу Маріупольського відділення ПАТ «Марфін банк» №1.

Відповідно до ст.105 КЗпП України, працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника. Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.

Таким чином, визначення відповідачем суми доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника в розмірі 30% від посадового окладу щомісячно на підставі наказу ПАТ «Марфін банк», відповідає порядку, визначеному у п.5.1.2.1. Положення про оплату праці ПАТ «МАрфін банк» , не суперечить вимогам закону та не порушує права позивачки на оплату праці, про що також свідчать неодноразові отримання позивачкою сум доплати у визначеному розмірі протягом декількох місяців виконання нею поряд з основною роботою покладеного відповідачем додаткового обсягу праці, та не пред»явлення останньою до теперішнього часу до відповідача вимоги про скасування цього наказу, як незаконного, або внесення з цих підстав до його змісту змін в частині встановленого розміру оплати праці.

Одже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що підстав для нарахування позивачці щомісячної суми заробітної плати у зазначеному нею розмірі посадового окладу начальника відділення у період тимчасового виконання його посадових обовязків з 12.11.2013 року по 27.07.2014 року немає, а тому і вимоги про стягнення різниці сум заробітної плати за цей період в розмірі 70927,36 гривень задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 56 КЗпП України, за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорціонально відпрацьованому часу або залежно від виробітку.

Наказом ПАТ «Марфін банк» від 05.05.2014 року ОСОБА_1 з 16 травня 2014 року, встановлено тривалість роботи на умовах неповного робочого дня з 12.00 год до 16.00 год (чотири години на день), зі збереженням посадового окладу та надбавки до посадового окладу, з оплатою праці про порційно до відпрацьованого часу за її особистою заявою від 05.05.2014 року. (а.с. 38,39).

Вирішуючи питання, щодо стягнення з відповідача несплаченої ОСОБА_1 у повному обсязі заробітної плати за період з 28.05.2014р. по 27.07.2014р за роботу протягом повного робочого дня 8 годин, яка складає суму 25245,37грн., суд вважав недоведеними позивачкою у встановленому законом порядку обставини подання та отримання відповідачем її заяви про переведення на повний робочий час, а також фактичне виконання з цього дня роботи протягом повного восьми годинного робочого дня, а також видання підприємством відповідного наказу про встановлення повного робочого часу. що скасовував би порядок, встановлений з 16.06.2014 року, а тому у задоволенні цих вимог також обгрунтовано відмовив.

У звязку з відмовою у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача невиплаченої ОСОБА_1 у повному обсязі заробітної плати, суд обгрунтовано відмовив позивачці у задоволенні позовної вимоги відносно стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні через відсутність заборгованості по заробітній платі та проведенням остаточного розрахунку на підставі наказу від 21.07.2014 року на день звільнення.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що неправомірними діями відповідача щодо порушення вимог діючого законодавства про працю та незаконного звільнення, позивачці дійсно було спричинено моральну шкоду, оскільки зазначені обставини потребували від неї додаткових зусиль по організації свого життя в складинй час, а тому задовольнив вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 гривень у повному обсязі. Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду відповідає вимогам матерівального та процессуального закону і підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» відхилити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді