У х в а л а

2 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,
розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Кишенці» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кишенці», треті особи: прокуратура Маньківського району Черкаської області, відділ Держкомзему у Маньківському районі Черкаської області, Маньківський районний виробничий відділ Черкаської регіональної філії державного підприємства «Центр ДЗК», про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки площею 4,5555 га, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 2 вересня 2004 року. 21 вересня 2004 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «Кищенці» (далі - ТОВ «Кищенці») було укладено договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років. У вересні 2014 року він вирішив використовувати земельну ділянку для своїх потреб та повідомив про свій намір ТОВ «Кищенці» і просив повернути йому земельну ділянку. 30 вересня 2014 року він отримав від ТОВ «Кищенці» лист, з якого дізнався про існування додаткової угоди від 10 вересня 2008 року, якою змінено строк договору оренди земельної ділянки на 20 років. Указував, що зазначену додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки він не підписував, згоди на її укладення не давав.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив визнати недійсною додаткову угоду від 10 вересня 2008 року до договору оренди землі від 21 вересня 2004 року та зобов'язати ТОВ «Кищенці» усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження земельною ділянкою.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 13 травня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано додаткову угоду від 10 вересня 2008 року до договору оренди землі від 21 вересня 2004 року, укладену між ОСОБА_4 та ТОВ «Кищенці», яка зареєстрована Маньківським районним виробничим відділом Черкаської регіональної філії державного підприємства «Центр ДЗК» 16 січня 2009 року, недійсною. Зобов'язано ТОВ «Кищенці» усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_4 права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 4,5555 га на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 2 вересня 2004 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року касаційну скаргу ТОВ «Кищенці» відхилено. Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 13 травня 2015 року залишено без змін.

ТОВ «Кищенці» звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд зазначеної ухвали суду касаційної інстанції з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3339/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції статті 241 ЦК України.

На підтвердження своїх доводів ТОВ «Кищенці» наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року та 20 листопада 2013 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 22 липня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, які на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2015_07_15/pravo1/T041618.html?pravo=1>), встановили факт, що спірна додаткова угода від 10 вересня 2008 року до договору оренди земельної ділянки від 21 вересня 2004 року підписана не позивачем, а іншою особою, яка не мала повноважень на вчинення такої дії, що підтверджено також комплексною судово-технічною експертизою документів та почеркознавчою експертизою, тому відповідно до положень статей 203 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 215 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843253/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> така угода є недійсною.

Разом з тим в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року касаційний суд скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій виходив з того, що у порушення статей 212-214, 315 ЦПК України суди не перевірили доводів відповідача про те, чи не уповноважував ОСОБА_3 свою матір, ОСОБА_4, на підписання додаткових угод до укладеного ним договору оренди, чи схвалив позивач дії його матері після підписання додаткових угод, які позивач зазначив в обґрунтуванні своїх вимог. Встановлення зазначених юридичних фактів має важливе значення, оскільки, як пояснював представник відповідача, і це не заперечувалось, що 3 серпня 2006 року ОСОБА_3 довіреністю уповноважував свою матір отримувати належні йому кошти за користування земельною ділянкою.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2013 року касаційний суд скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції виходив з того, що апеляційним судом невірно застосовано норми процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Отже, у справі, яка переглядається, та у справах, на рішення в яких посилається заявник в обґрунтування своєї заяви про перегляд судового рішення, наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції статті 241 ЦК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кишенці», треті особи: прокуратура Маньківського району Черкаської області, відділ Держкомзему у Маньківському районі Черкаської області, Маньківський районний виробничий відділ Черкаської регіональної філії державного підприємства «Центр ДЗК», про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Кишенці» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.М. Сімоненко
В.І. Гуменюк
Н.П. Лященко