Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,
суддів: Леванчука А.О., Нагорянка В.А.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 08 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просив визнати його звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України незаконним та поновити на роботі в державному підприємстві «Стрийський вагоноремонтний завод» (далі - ДП «Стрийський вагоноремонтний завод») на посаді першого заступника директора підприємства, стягнути з підприємства середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 20 541,46 грн та 3 тис. грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 08 липня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

У ч. 2 ст. 324 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судами встановлено, що 05 серпня 2014 року позивача було прийнято на посаду першого заступника директора ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» за переводом з локомотивного депо «Львів-Захід» Львівської залізниці.

28 жовтня 2014 року на підставі наказу (розпорядження) № 321 позивача було звільнено із займаної посади першого заступника директора на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудової дисципліни.

Підставою для звільнення позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України стало те, що 20 жовтня 2014 року позивач як перший заступник директора підприємства підписав договір про постачання металобрухту № СВРЗ-04-(П-355/05)-14-15-Ю з порушенням вимог наказу Укрзалізниці від 17 травня 2010 року № 344-Ц, яким передбачено погодження проекту договору реалізації металобрухту Головним управлінням МТР, та наказу директора підприємства від 15 січня 2013 року № 12, який передбачає візування проекту договору відповідними підрозділами.

З урахуванням вказаних обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов висновку, що позивача було звільнено з дотриманням вимог трудового законодавства, оскільки ним вчинено одноразове грубе порушення трудових обовʼязків.

З таким висновком судів повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

У статті 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Частина шоста статті 43 Конституції України <nau://ukr/254к/96-ВР|st43> гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40 <nau://ukr/322-08|st40>, 41 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st41>.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 41 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st41> трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, зокрема, у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу).

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обовʼязків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обовʼязку, який входить до кола його трудових обовʼязків, а й можливість виконання ним зазначеного обовʼязку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного звʼязку між невиконанням працівником трудових обовʼязків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Так, апеляційний суд вважав доведеним факт грубого порушення ОСОБА_6 вимог пунктів 15, 16 Порядку підготовки та розгляду проектів господарських договорів, які укладаються державним підприємством «Стрийський вагоноремонтний завод», затвердженого наказом від 15 січня 2013 року №12 (далі - Порядок), в частині непогодження проекту договору заступником директора (з виробництва), заступником директора (з економіки та фінансів), головним бухгалтером, начальником ПЕВ та заступником начальника ВЗКЗ.

Однак за змістом вказаних пунктів регулюється порядок підготовки, погодження та підписання саме договорів на придбання (закупівлю) товарів, робіт і послуг. Так, відповідно до пункту 15 Порядку виконавець за договором несе персональну відповідальність за: вивчення ринку товарів, робіт та послуг, що є предметом закупівлі, з метою визначення потенційних контрагентів, умов постачання товарів. Надання послуг, виконання робіт та умов проведення розрахунків; забезпечення дотримання вимог щодо відповідності товару та правильності формування його повної назви; за підготовку проектів господарських договорів та доцільності придбання товарів, робіт та послуг, за своєчасне укладення та виконання господарських договорів, а у випадку, передбаченому п. 11 даного Порядку, також за погодженням «обґрунтування доцільності придбання товару» та проекту договору з відділом технічного контролю.

У пункті 16 Порядку вказаний пакет документів, який зобовʼязаний подати на розгляд комісії при погодженні проекту договору виконавець за договором на виконання п. 18 цього Порядку, яким обумовлено подання на узгодження комісії саме проектів господарських договорів на закупівлю товарів, робіт і послуг.

Оскільки відповідач був виконавцем з підготовки договору на реалізацію металобрухту, встановлення судами вини працівника за недотримання ним положень Порядку, які регулюють підготовку договорів на закупівлю товарів, робіт і послуг, не можна визнати обґрунтованим.

У звʼязку із цим є передчасним висновок судів про правомірне застосування роботодавцем п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st41>, оскільки однією з умов її застосування є встановлення не тільки самого факту одноразового порушення трудових обовʼязків, а й вини працівника в такому порушенні.

Суди також визнали доведеними обставини щодо порушення позивачем при підготовці договору вимог наказу Генерального директора Укрзалізниці від 17 травня 2010 року № 344-ц «Про затвердження Порядку здійснення операцій з металобрухтом та контролю за отримання і використанням відповідних коштів залізницями та підприємствами, які входять до сфери управління Укрзалізниці» в частині непогодження з Головним управлінням МТР рівня цін, що не повинен бути нижчим, ніж рекомендований комісією з включенням всіх витрат, пов'язаних з розбором, розрізанням, сортуванням, навантаженням металобрухту, тощо.

При цьому апеляційний суд, переглядаючи рішення місцевого суду та погоджуючись з його висновками, встановив, що, дійсно, обумовлена договором ціна 3 020 грн за одиницю продукції без податку на додану вартість не була нижчою від визначеного рішенням комісії Укрзалізниці з питань та використання брухту чорних та кольорових металів від 05 вересня 2014 року, якою запропоновано 2 997 грн, однак даних про врахування у договорі витрат, пов'язаних з розбором, розрізанням, сортуванням, навантаженням металобрухту, немає, і цю обставину суд вважав такою, що свідчить про вину позивача, який уклав договір всупереч вимогам вказаного наказу.

З такими висновками судів погодитись не можна, оскільки такого висновку суди дійшли без урахування умов договору постачання металобрухту від 20 жовтня 2014 року, підготовленого позивачем як виконавцем, а саме: п. 4.2 цього договору, згідно з яким в ціну брухту не включено вартість залізничного тарифу та охорони від станції відправлення до станції призначення, який відшкодовує одержувач. Доказів щодо невключення в ціну інших, передбачених наказом № 334-ц витрат, матеріали справи не містять.

За п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України до порушення трудового обов'язку, що дає підставу для розірвання трудового договору, підпадають такі порушення, у яких ознакою грубості характеризуються усі факти, що характеризують їх склад (і характер дії або бездіяльності працівника, і істотність наслідків порушення трудових обов'язків, і особливості причинного зв'язку між порушенням і його наслідками, і форма вини). Водночас тягар наслідків може давати підстави для кваліфікації дій працівника як грубого порушення трудових обов'язків навіть за наявності необережної вини. А за відсутності шкідливих наслідків порушення трудових обов'язків може бути визнане таким, що підпадає під вказану вище норму кодексу, за наявності прямого умислу. Однак судами не встановлено ні істотність наслідків порушення трудових обов'язків, ні форми вини, а саме: прямого умислу, як підстави для визнання порушення грубим за відсутності шкідливих наслідків.

З указаного вбачається, що оскільки судами не встановлено обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, то оскаржувані судові рішення на підставі ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 08 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська
Судді: А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана