Справа № 572/629/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2015 року

Сарненський районний суд Рівненської області в складі :

головуючий суддя - Товстика І.В.

при секретарі - Полупан Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сарни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.

Позивач в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем до квітня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого ОСОБА_2 зобов»язаний судовим рішенням від 20.12.2013 року до сплати аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття, однак син ОСОБА_2 з 01.09.2014 року навчається на денній платній формі навчання в Рівненському транспортному коледжі Національного університету водного господарства та природокористування, в зв"язку з чим вона понесла додаткові витрати по оплаті навчання сина за договором про підготовку меншого спеціаліста в сумі 5800 грн. та по оплаті проживання в гуртожитку в сумі 2100 грн. в серпні 2014 року, а тому просить стягнути з відповідача половину витрачених разово коштів на навчання та проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3, що становить 3950 грн., та стягувати в подальшому періодично з відповідача додаткові витрати на сина ОСОБА_3 в розмірі 3950 грн. щорічно.

Позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги в повному обсязі та дала поясненя згідно заяви.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, посилаючись на те, що постійно сплачує за рішенням суду аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку на утримання сина ОСОБА_3, яких вважає достатньо для його проживання та виховання, щодо платного навчання в коледжі, то не рахує витрати позивача на оплату навчання сина як додаткові витрати, так як саме ОСОБА_1 вибрала платну форму навчання неповнолітнього сина, яка і повинна нести ці витрати, крім того судовим рішенням від 17.01.2014 року зобов»язаний до сплати аліментів на двох малолітніх дітей в іншому шлюбі, а тому, маючи дохід лише у виді пенсії, не має можливості брати участь у додаткових витратах на сина ОСОБА_3, просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Із свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвали шлюб 03.04.2007 року (а.с.10).

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_2 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.11).

Із рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 20.12.2013 року, яке набрало законної сили, виконавчого листа №571/2436/13-ц, постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.03.2014 року встановлено, що ОСОБА_2 зобов'язаний до сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття (а.с.6,8,9).

Відповідно до положень ст.185 СК України той із батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов"язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, її хвороба, каліцтво, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Частина 3 ст.185 СК України передбачає, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Додаткові витрати можуть відшкодовуватись до їх понесення або після того.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Згідно довідки №04-2/35 від 06.02.2015 року виданої Рівненським автотранспортним коледжом Національного університету водного господарства та природокористування, ОСОБА_3 є студентом першого курсу денної платної форми навчання (а.с.16).

Із договору про підготовку молодшого спеціаліста від 09.08.2014 року, квитанцій від 22.06.2014, 28.08.2014 року вбачається, що ОСОБА_1 оплатила навчання неповнолітнього сина ОСОБА_2, який з 01.09.2014 року навчається на денній платній формі навчання в Рівненському транспортному коледжі Національного університету водного господарства та природокористування, в сумі 5800 грн. та проживання в гуртожитку коледжу в сумі 2100 грн. (а.с.13-15,17).

Отже, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2, з якого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов"язаний брати участь у додаткових витратах на сина ОСОБА_3, що викликані особливими обставинами, а саме продовженням здобування обов»язкової загальної освіти на базі 9 класів в Рівненському автотранспортному коледжі, яка є платною, оскільки батьки зобов"язані забезпечити отримання дитиною загальної середньої освіти, при цьому суд враховує те, що позивачем разово понесені витрати на навчання та проживання в гуртожитку сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 7900 грн., половину з яких необхідно стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 в сумі 3950 грн., оскільки батько дитини має стабільний дохід, хоча і сплачує аліменти на інших дітей, а позивач на даний час є непрацездатною в зв»язку із перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років (а.с.12).

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Щодо позовних вимог про щорічну участь відповідача у фінансуванні додаткових витрат на навчання та проживання в гуртожитку сина ОСОБА_3, то суд вважає, що позивач не довела суду обставини щорічної оплати навчання саме в сумі 5800 грн., так як договором (а.с.13) не визначені суми оплати навчання кожного курсу, а є лише загальна сума вартості навчання, також не довела суду обставини щорічної оплати проживання сина в гуртожитку, який може змінити місце проживання, та може змінюватись сума оплати проживання в гуртожитку, крім того строк навчання визначений протягом чотирьох років, тобто продовжиться після досягнення ОСОБА_3 повноліття, а додаткові витрати передбачені діючим за конодавством лише щодо неповнолітньої дитини, в зв»язку з чим позовні вимоги в цій частині про стягнення додаткових витрат на дитину є недоведеними і необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 180, 185 Сімейного кодексу України, ст.ст. 5,6,88,212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 950 (три тисячі дев"ятсот п"ятдесят) грн. додаткових витрат на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 243 (двісті сорок три) 60 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення, через Сарненський районний суд.

СУДДЯ: .