У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Мазур Л.М., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, третя особа: ОСОБА_7, про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про відшкодування майнової та моральної шкоди, посилаючись на те, що рішенням Виконавчого комітету Затоківської селищної ради від 07 червня 2012 року їй. як суб'єкту підприємницької діяльності, було погоджено розміщення кіоску біля будинку АДРЕСА_1, у зв'язку з чим позивачем було замовлено та виготовлено паспорт прив'язки торгівельного кіоску, після чого позивач за власні кошти здійснила монтаж (будівництво) торгівельного кіоску, та протягом липня - вересня 2012 року здійснювала підприємницьку діяльність.

У подальшому рішенням Затоківської селищної ради від 05 березня 2013 року №1183 вирішено демонтувати самовільно розміщенні тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності на землях загального користування смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, серед яких також значилась тимчасова споруда позивача. На виконання вказаного рішення, без доведення до відома про вказане рішення та надання змоги добровільного демонтажу з визначенням необхідного строку для цього, представниками комунальної громади та ВУЖКГ Затоківської селищної ради вказана тимчасова споруда позивача була зруйнована, а також були знищенні особисті речі позивача, що знаходились в кіоску на момент його руйнування.

У зв'язку з тим, що постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 квітня 2013 року визнано неправомірними дії Затоківської селищної ради щодо ухвалення рішення Затоківської селищної ради № 1183 від 05 березня 2013 року в частині демонтажу самовільно розміщеної тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності на землях загального користування на території домоволодіння АДРЕСА_1, та вказане рішення було скасоване, позивачка просила стягнути з місцевого бюджету Затоківської селищної ради матеріальну шкоду в розмірі 124 000,00 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з місцевого бюджету Затоківської селищної ради на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 124 000 грн, моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Затоківська селищна рада Білгород-Дністровської міської ради Одеської області просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що визнання неправомірними дій посадових осіб органу місцевого самоврядування та скасування в судовому порядку рішення Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 05 березня 2013 року № 1183, та відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, та є підставою, відповідно до вимог ст. 1173 ЦК України, для відшкодування шкоди органом місцевого самоврядування, а саме - Затоківською селищною радою.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками судів з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Затоківської селищної ради від 07 червня 2012 року № 99 «Про погодження суб'єктам підприємницької діяльності та підприємствам розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території смт Затока Білгород-Дністровського району Одеської області» ФОП ОСОБА_6 погоджено розміщення кіоску біля будинку АДРЕСА_1 на період до 30 вересня 2012 року.

На підставі вказаного рішення ФОП ОСОБА_6 15 червня 2012 року був виданий паспорт прив'язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності на період до 30 вересня 2012 року.

Відповідно до акту від 22 березня 2013 року було здійснено демонтаж тимчасової споруди біля будинку АДРЕСА_1.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 квітня 2013 року було задоволено позов ОСОБА_6 Визнано неправомірними дії депутатів Затоківської селищної ради із ухвалення рішення Затоківської селищної ради № 1183 від 05 березня 2013 року «Про демонтаж самовільно розміщених тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на землях загального користування смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область» в частині демонтажу самовільно розміщеної тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на землях загального користування смт Затока Білгород-Дністровський район Одеська область, згідно Додатку № 1: Центральний район 2 ТС на території загального домоволодіння АДРЕСА_1. Визнано нечинним та скасовано рішення Затоківської селищної ради № 1183 від 05 березня 2013 року в частині демонтажу самовільно розміщеної тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на землях загального користування за вищевказаною адресою.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, посилався на вказану вище постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 квітня 2013 року та на обставини, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, зокрема на те, що демонтований торгівельний кіоск належить позивачу та був побудований нею за власні кошти, однак не звернув уваги на наступне.

Частиною 4 статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що розміщення тимчасових споруд (далі - ТС) для здійснення підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінрегіонбуду від 21 жовтня 2011 року № 244, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22 листопада 2011 року за № 1330/20068 (далі - Порядок), підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив'язки (п. 2.1 Порядку).

Згідно із п. 2.17 Порядку, строк дії паспорта прив'язки визначається органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради або районної державної адміністрації відповідно до генерального плану, плану зонування та детального плану територій та з урахуванням строків реалізації їх положень.

Пунктами 2.30 - 2.31 Порядку передбачено, що у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив'язки, самовільного встановлення ТС така ТС підлягає демонтажу. Розміщення ТС самовільно забороняється.

Як вбачається із матеріалів справи Паспорт прив'язки ТС (торгівельний кіоск біля будинку АДРЕСА_1 у смт Затока), виданий 15 червня 2012 року Управлінням містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради, дійсний до 30 вересня 2012 року. Доказів того, що строк дії Паспорту прив'язки ТС був продовжений, позивачем не надано.

Суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, вказаних обставин не врахував та не дав належної правової оцінки тому, що в Технічному паспорті від 05 березня 2013 року власниками торгівельного кіоску по АДРЕСА_1 зазначено ОСОБА_7 та ОСОБА_7

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами доказуванню підлягають: а) наявність шкоди; б) незаконність рішень (дій бездіяльність) заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та прийняттям незаконних рішень (дій, бездіяльності) заподіювачем. Наявність чи відсутність вини заподіювана в даному випадку правового значення не має.

Приписи вказаних статей є спеціальними нормами, тобто передбачають особливості відшкодування шкоди, які відрізняють її від загальних правил деліктної відповідальності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, не визначився з характером спірним правовідносин та не звернув уваги на те, що для правильного вирішення справи необхідно довести: наявність шкоди, завданої ОСОБА_6, з урахуванням того, що тимчасова споруда біля будинку АДРЕСА_1, у смт Затока належить ОСОБА_7 та ОСОБА_7, а не ОСОБА_6, що підтверджується технічним паспортом від 05 березня 2013 року; незаконність рішень (дій бездіяльність) заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та прийняттям незаконного рішення зподіювачем.

Крім того, поза увагою суду залишилось те, що рішення виконкому про погодження місця розташування такої тимчасової споруди, на яке посилається позивачка, як на підставу для задоволення її позовних вимог, не є документом, що підтверджує право власності на саму споруду, у зв'язку з чим прийшов до передчасного висновку про заподіяння шкоди саме позивачці та стягнення коштів на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону не врахував, та не з'ясував, чи було право позивача порушено, та чи підлягає воно захисту.

Апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, на вказані порушення уваги не звернув, не дав належної оцінки запереченням на позов та доводам апеляційної скарги, в зв'язку з чим порушив норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи та помилково залишив рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог без змін.

За таких обставин, визнати ухвалені судові рішення законними і обґрунтованими не можна, тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області задовольнити .

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова Л.М. Мазур Г.І. Мостова М.І. Наумчук