Справа №489/7283/14-ц 19.08.2015 19.08.2015
Провадження 22ц/784/1976/15
Категорія 39 Суддя суду першої інстанції - ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_2
У Х В А Л А

іменем України

19 серпня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання: Біляєвою В.М.,

за участю: позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2015 року за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_5, Миколаївської міської ради, за участі третьої особи - приватного нотаріуса ОСОБА_6

про

визнання права власності в порядку спадкування,

встановила:

В жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування.

18 липня 1925 року помер його прадід ОСОБА_7, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку № 34 по вул. Чапаєва в с. Старий Водопій м. Миколаєва, та яку прийняли його діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Після смерті ОСОБА_9 на підставі рішення суду від 10 листопада 1950 року 1/2 частину будинку в порядку спадкування оформили його дружина ОСОБА_10 та діти ОСОБА_11 та ОСОБА_5 Право власності на іншу 1/2 частину будинку не було оформлено, але користувався нею дід позивача ОСОБА_8 зі своєю родиною. Після смерті останнього 6 січня 1931 року спадщину у вигляді 1/2 частини будинку фактично прийняв батько позивача та після його смерті єдиним спадкоємцем залишився позивач ОСОБА_3І, який до теперішнього часу проживає в спірному будинку.

Крім цього, відповідач ОСОБА_5 продав позивачу ОСОБА_3 за розпискою ? частину будинку, якою фактично відповідач володів після смерті матері ОСОБА_10 та брата ОСОБА_11

. В зв'язку з вказаними обставинами, а також в зв'язку з відмовою нотаріуса видати свідоцтво про право власності на спадкове майно, позивач просив визнати за ним право власності на ? частину спадкового будинку в порядку спадкування після смерті його прадіда ОСОБА_7, померлого 1925 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду, в зв'язку з невірною оцінкою доказів наданих позивачем, просив скасувати його та постановити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши докази по справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням народного суду шостої дільниці від 10 листопада 1950 року встановлено, що будинок № 34 по вул. Чапаєва в с. Водопой побудовано ОСОБА_7, який помер 1925 року. Після його смерті в будинку залишились проживати його діти ОСОБА_9 та ОСОБА_8. Даним рішенням народний суд вирішив визнати ОСОБА_7 власником будинку № 34 по вул.. Чапаєва в с. Водопой (а.с. 24). Вказане рішення зареєстровано в реєстраційній книзі БТІ (а.с. 115).

На підставі вказаного рішення після смерті сина ОСОБА_7 ОСОБА_9 - видано свідоцтво про право власності на ? частину в рівних частках на ім'я дружини ОСОБА_10 та дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_5 (а.с. 119).

За адресою по вул. Чапаєва № 34 в БТІ заведена інвентарна справа за № 7224. Відповідно до даних технічної інвентаризації ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і ОСОБА_5 також значаться як власники кожний по 1/6 частини спірного будинку, а інша ? його частина значиться за ОСОБА_7, тобто з 1925 року, після смерті останнього правовстановлюючі документи на неї не видавались. (а.с. 12, 11-23)

Технічний паспорт на садибний житловий будинок № 34 по вул. Чапаєва в м. Миколаєві, також виготовлявся станом на 10 серпня 2012 року, в якому зазначені технічні характеристики вказаного будинку, однак частки вищевказаних власників зазначені по 1/3 у кожного, без зазначення частки ОСОБА_7 Проте, данні про відповідні правовстановлюючі документи відсутні. (а.с. 83-88, 103, 105).

Позивач ОСОБА_3 зазначає, що ? частку спірного будинку, яку після смерті його прадіда ОСОБА_7 фактично прийняв його дід ОСОБА_12, який помер в 1931 році, в подальшому фактично прийняв його батько ОСОБА_8, який помер в 1994 році. Після смерті батька спадкова справа не заведена.

На звернення позивача до нотаріуса, постановою від 30 серпня 2014 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину після смерті прадіда ОСОБА_7 (а.с. 5,6).

Таке стало підставою для пред'явлення ОСОБА_3 позовних вимог про визнання за ним права власності на ? частину спадкового будинку саме після смерті прадіда ОСОБА_7, померлого в 1925 році.

Відповідно до положень ст.. 1266 ЦК України, онуки та правнуки спадкодавця спадкують лише за правом представлення лише ту частку спадкового майна, яка належала б за законом їхнім батькам та бабі з дідом, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Проте, дід та батько позивача були живими на час відкриття спадщини після смерті прадіда ОСОБА_7 в 1925 році.

В зв'язку з цим, у позивача відсутнє право на спадкування за законом саме після смерті прадіда ОСОБА_7

За такого, районний суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову, через недоведеність порушення спадкових прав позивача після смерті прадіда.

В той же час, посилання в рішенні суду на відсутність підтвердження юридичних фактів, як то прийняття спадщини спадкоємцями послідовно, також факту смерті прадіда позивача та відсутність самостійної адреси є зайвими, не вплинуло на вірність вирішення спору.

Виходячи з наведеного, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, вказане рішення слід залишити без змін.

Однак, відповідно до положень ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя який його пережив та батьки.

Враховуючи обставини на які позивач вказує в своїй позовній заяві щодо послідовного прийняття спадщини спадкоємцями, позивач не позбавлений звернення до суду з позовними вимогами стосовно захисту спадкових прав після смерті свого батька, в разі вмотивованої та обгрунтованої відмови нотаріуса в вирішенні цього питання.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: