Справа № 2/408/101/15
Провадження № 22ц/782/44/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого - Єрмакова Ю.В.,

суддів - Дронської І.Ю., Яресько А.В.,

при секретарі- Коротенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" на заочне рішення Біловодського районного суду Луганської області від 21 січня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору, -

ВСТАНОВИЛА :

В жовтні 2014 року представник банку звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ „Приватбанк" заборгованість у розмірі 9590,41 гривень, яка складається з розрахованого позивачем боргу станом на 31.08.2014 року в розмірі 1998,20 гривень, як заборгованість за сумою кредиту, 4497,53 гривень заборгованості за несплаченими відсотками, 2399,90 гривень комісії за користування кредитом, 250,00 гривень штрафу (фіксована частина) і 444,78 гривень штрафу (процентна складова), а також судові витрати в суммі 243,60 гривень судових витрат, у зв'язку з чим просив задовольнити позов.

Оскаржуваним заочним рішенням від 21 січня 2015 року позовні вимоги були задоволені частково, а саме: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитній угоді б/н від 29.08.2008 року в розмірі 2098,20 гривень (1998,20 гривень борг за кредитом та 100,0 гривень комісії) станом на 31.08.2014 року та 4497,53 гривень несплачених відсотків за користування кредитом, а також судові витрати в сумі 243,60 гривень як судового збору та 420 гривень витрат на виклик відповідача в судове засідання через оголошення в газеті за рахунком № 82 від 05.01.2015 року.

В задоволенні позову в частині стягнення сум штрафів відмовлено відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року за № 1669-УІІ - з причин накладення мораторію на стягнення штрафів.

Не погодившись з заочним рішенням суду в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення штрафів, а також, щодо зменшення суми комісії за користування кредитом, ПАТ КБ „Приватбанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального права, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Біловодського районного суду від 21.01.2015 року, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся ( через виклик в газеті) про час та місце розгляду справи, у зв'язку з чим колегія суддів відповідно до ст. 305 ЦПК України вважає за можливим розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції в частині незгоди : відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ „Приватбанк" про стягнення комісії, то саме в цій частині апеляційною інстанцією переглядається рішення.

Згідно зі ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право:

1) постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін;

2) скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно з законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судова колегія вважає, що такі вимоги судом першої інстанції в оскаржуваній частині рішення не були виконані.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ „Приватбанк" , суд першої інстанції послався на Закон України „Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 2 вересня 2014 року за № 1669-VII з причин накладення мараторію на стягнення штрафів, крім цього, зменшуючи до 100 грн. суму комісії, суд послався на те, що такий платіж не передбачений діючим цивільним законодавством і фактично сягає значну суму до загальної заборгованості за кредитом та перевищує ті збитки, які несе Банк в разі невиконання умов кредитного договору, і ці суми, як суми з обслуговування кредиту є завищеними та безпідставними, атому дійшов висновку про безпідставність вимог в цій частині.

Судова колегія не може погодитися з висновками суду першої інстанції в цій частині з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, у зв'язку з наданням кредитних коштів відповідачу, а саме згідно заяви відповідача від 29.08.2008 року та умов надання банківських послуг, ОСОБА_1 отримав від позивача кредит в сумі 2200грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. З доданого до справи розрахунку вбачається, що заборгованість по кредиту станом на 31 серпня 2014 року складає 9590,41грн., в тому числі: 1998грн. 20 коп. тіло кредиту, 4497 грн. 53 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2399 грн. 90коп. - сума комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Таким чином, судом першої інстанції було встановлено та підтверджено документально, що відповідач умови договору не виконав та має заборгованість, у зв'язку з чим у позивача виникло право на звернення до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні вимог щодо відмови у стягненні комісії та штрафів, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

Так, відповідно до Умов укладеного договору, Договір складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.

Відповідно до п.6.5 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредит, відсотки за його використання та перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.6.6 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором - клієнт зобов'язується на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку.

Так, з заяви про отримання платіжної картки вбачається, що відповідач ознайомився та погодився із Тарифами Банку та іншими умовами договору. Невідповідність визначення назви платежів за обслуговування кредиту як «комісії» вимогам цивільного законодавства щодо договору комісії не означає відсутності у відповідача обов'язку сплатити вказану суму, оскільки такий обов'язок відповідач прийняв на себе при підписанні договору.

Крім цього, сума штрафів ( 250 грн. та 444 грн.78коп.) також підлягає стягненню з відповідача, оскільки ці суми були нараховані позивачем у відповідності до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг при простроченні відповідачем строків платежів з будь-якого із грошових зобов'язань, передбаченим договором більше ніж на 120 днів.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, сума штрафів була нарахована до введення мораторію на стягнення цих сум, оскільки відповідачем умови договору не виконувались з 2008 року, а тому у суду першої інстанції не було підстав для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Таким чином, судова колегія вважає висновки суду першої інстанції помилковими в частині відмови у стягненні комісії та штрафів, в зв'язку з чим, рішення суду підлягає скасуванню в цій частині відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення в цій частині.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-315,317 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" -задовольнити.

Заочне рішення Біловодського районного суду Луганської області від 21 січня 2015 року в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення суми комісії та відмови в задоволенні позову про стягнення штрафів -скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вказані позовні вимоги задовольнити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» 2399грн. 90 коп. в рахунок заборгованості з комісії, а також штрафи в розмірі 250 грн. та 444грн.78 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення.

Головуючий:

Судді: