РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого-судді Губської Я. В.

секретарі Приблуда І. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

13.07.2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (надалі ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1, в якому просить: - в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № ML 700/342/2005 від 25 листопада 2005 року на загальну суму 704992,75 грн., з яких: тіло кредиту 60332,94 доларів США, по процентах за користування кредитними коштами -11408, 05 одларів США, пеня 71740,99 грн., на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.2005 року за реєстровим номером 778, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_2 - шляхом надання товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі покупцю предмета іпотеки з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дублікату правовстановлюючих документів на предмет іпотеки в органах нотаріату та місцевого самоврядування, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстраційної служби України, ВРЖЕУ, нотаріату тощо) за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна на момент продажу.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 25.11.2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML 700/342/2005 на суму 80000 дол. США у строк до 25 листопада 2025 року. Також, 25.11.2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки № РML 700/342/2005, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав Банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. 18.03.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов яких до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за вищевказаними договорами. Оскільки ОСОБА_1 належним чином умови договору не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором, яка згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.11.2013 року стягнена з ОСОБА_1 в розмірі 704 992,75 грн. Оскільки рішення про стягнення заборгованості не виконано, заборгованість по кредиту не погашена, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_3 відповідно до умов договору іпотеки.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач неодноразово в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи за місцем реєстрації, ніяких заяв до суду не подав, у звязку з чим суд розглядає справу за його відсутністю при заочному розгляді справи зі згоди позивача.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 25.11.2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір з додатками № ML 700/342/2005 на суму 80000 дол. США з цільовим призначенням купівля нерухомого майна, у строк до 25 листопада 2025 року. (а.с. 7-20).

Також, 25.11.2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки № РML 700/342/2005 щодо виконання боргових зобов*язань за кредитним договором № ML 700/342/2005, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав Банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. ( а.с. 24-29).

18.03.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за вищевказаними договорами ОСОБА_1 (а.с. 43-49).

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги. Статтею 514 цього ж кодексу встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.11.2013 року за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнута заборгованість за кредитним договором № ML 700/342/2005 від 25.11.2005 року в розмірі 704 992,75 грн. За даними, наданими до суду рішення набуло чинності, звернуто до виконання. (а.с. 50-53).

Згідно представлених даних позивачем, рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML 700/342/2005 від 25.11.2005 року в розмірі 704 992,75 грн. не виконане, заборгованість не погашена.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спор заборгованість за кредитом не погашена.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Відповідно до п. 6.2. договору іпотеки від 25.11.2005 року, іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: несплати іпотекодавцем будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі; порушення іпотекодавцем будь-якого із зобов'язань за ст.5 договору іпотеки; інших обставин, передбачених чинним законодавством України.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що Іпотекодержатель має право звернутись у будь-якій час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача про задоволення вимог за кредитним договором від 25.11.2005 року в розмірі 704 992,75 грн. шляхом зверненням стягнення на передану в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.2005 року за реєстровим номером 778, та придбана за кошти, надані за кредитним договором. Суду також надані відомості про наявність у боржника іншого нерухомого майна у власності.

Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві.

В своїй заяві позивач просить звернути стягнення на іпотечне майно шляхом надання йому як іпотекодержателелю права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі в порядку процедури згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р., право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст. ст. 3 і 4 ЦПК України).

Пунктом 6.4 договору іпотеки передбачено, що іпотекодаржатель має право застосувати спосіб позасудового врегулювання в порядку, передбаченому чинним законодавством України, у тому числі згідно зі ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку».

Частиною 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, якщо рішення суду передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця.

Відповідно до ч.5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про законність вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду на підставі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» із застосуванням визначеної ст. 38 Закону процедури продажу шляхом надання позивачу як іпотекодержателеві права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцю.

Між тим, судом враховано, що згідно правових висновків, викладених в аналізі Верховного суду України від 12.06.2014 року «Про судову практику застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна» зазначено, що ухвалюючи рішення про визнання за іпотекодержателем прав щодо: одержання дублікатів правовстановлюючих документів, отримання витягу з реєстру прав власності, доступу до спірної квартири, отримання довідки про склад сім'ї, яка зареєстрована в указаній квартирі, здійснення оцінки нерухомого майна, замовляти виготовлення та одержувати витяг із реєстру прав власності, замовляти здійснення інвентаризації вказаної квартири, одержувати копії технічного паспорта та інших правовстановлюючих документів на цю квартиру, за потреби виготовити та одержати новий технічний паспорт та інші правовстановлюючі документи на квартиру, здійснити продаж предмета іпотеки за ціною відповідно до звіту про незалежну оцінку майна, здійснювати будь-які платежі, що стосуються предмета іпотеки, суди залишили поза увагою те, що актами цивільного законодавства, іпотечним договором або договором про іпотечний кредит такий спосіб захисту іпотекодержателем цивільних прав не передбачений. Вказане викладене в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 25 грудня 2013 р. (справа № 6-31065св13). Такий порядок не відповідає процедурі відчуження іпотекодержателем предмета іпотеки, яка встановлена Законом з метою забезпечення задоволення вимог іпотекодержателя у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання боржником. До того ж усі необхідні документи витребовувались і перевірялись нотаріусом при посвідченні договору іпотеки.

У звязку з цим, оскільки вказаних умов укладений сторонами договір про задоволення вимог іпотекодержателя не містить, вимоги про позивача про надання йому права на здійснення супутніх юридично значимих дій задля продажу предмета іпотеки третій особі покупцю задоволенню не підлягають. Крім того, право на вчинення цих дій прямо передбачено і витікає з вимог Закону України «Про іпотеку», а тому додаткової конкретизації в судовому рішенні вони не потребують.

Згідно розяснень, що містяться в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р., резолютивна частина рішення суду, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, має відповідати як вимогам ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, а саме в ній повинна бути зазначена початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна).

Згідно умови п. 4.4. договору іпотеки, сторони оцінили предмет іпотеки в суму 510100 грн. (а.с. 24).

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням, предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. ст. 57 61, 88, 169, 179, 208, 209, 212 215, 224 226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - задовольнити частково.

В рахунок задоволення вимог за кредитним договором № ML 700/342/2005 від 25 листопада 2005 року на загальну суму 704992,75 грн. на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.2005 року за реєстровим номером 778 - шляхом надання товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі покупцю предмета іпотеки з наданням всіх повноважень продавця за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна на момент продажу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» сплачені витрати по оплаті судового збору в розмірі 3654 грн.

В іншій частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :