Справа № 524/4213/15-ц
21.09.2015 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:
головуючого судді - Середа А.В.
при секретарі - Кот А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про визначення розміру часток у майні, що є у спільній сумісній власності та визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,
В травні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про визначення розміру часток у майні, що є у спільній сумісній власності та визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
В позові вказувала, що у відповідності до свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно розпорядження № 9387 від 05.03.1997р. квартира за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 66,4 м2, належить на праві спільної сумісної власності громадянам: ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.
15.02.2000 р. ОСОБА_4 помер.
За період з 05.03.1997р. по даний час частки в спільному майні не виділялись та порядок користування квартирою між співвласниками не встановлювався.
Вказувала, що як до, так і після смерті ОСОБА_4, позивач добросовісно володіла майном, відкрито проживала та користувалась всією вказаною квартирою, несла повний одноособовий тягар утримання квартири, сплачувала одноособово комунальні послуги, за власний кошт проводила ремонт всієї квартири, тощо.
Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві, а також заяві про зменшення позовних вимог просила суд виділити частки із спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку вищевказаної квартири і визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку в зазначеній квартирі. Встановити факт належності ОСОБА_4 померлому 15.02.2000 року на праві власності 1/3 частки в квартирі за адресою АДРЕСА_3.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибула, її представник ОСОБА_5 позов підтримала та просила суд позов задовольнити посилаючись на обставини і підстави викладені в тексті уточненої позовної заяви.
Представник відповідача Автозаводської районної ради у м. Кременчуці Полтавської області в судове засідання не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.
Суд, враховуючи факт повторної неявки відповідача в судове засідання та неповідомлення відповідачем про причини неявки до суду на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутність неприбувшого відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням по справі заочного рішення.
Суд, давши аналіз та оцінку наданим доказам, знаходить, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, зі слідуючих підстав.
Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені у заповіті.
Згідно вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства (ст. 47 Конституції України).
Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.06.2009 року уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює. і яким належить керуватися при вирішенні спору. Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.
Згідно п.224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус може видати свідоцтво про право власності на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого в спільному майні.
Згідно частини першої статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або рішенням суду (ч.2 ст. 370 ЦК України).
Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають із ст. 370 ЦК України, де передбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду та правовідносини, що випливають з права на спадкування.
Відповідно до положень ст.1226 ЦК України, субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.
Відповідно до ст. 1233 ЦК України, Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до ст. 1235 ЦК України, Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Судом достовірно встановлено, що у відповідності до свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно розпорядження № 9387 від 05.03.1997р. квартира за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 66,4 м2, належить на праві спільної сумісної власності громадянам: ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.
15.02.2000 року ОСОБА_4 помер.
За період з 05.03.1997р. по даний час частки в спільному майні не виділялись та порядок користування квартирою між співвласниками не встановлювався.
Як до, так і після смерті позивач добросовісно володіла майном, відкрито проживала та користувалась всією вказаною квартирою, несла повний одноособовий тягар утримання квартири, сплачувала одноособово комунальні послуги, за власний кошт проводила ремонт всієї квартири, тощо.
Враховуючи наведені обставини та на підставі встановлених фактів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 14, 57 59, 208, 209, 212-215, 218 Цивільно-процесуального Кодексу України, ст.ст. 370,392, 1216, 1222, 1223, 1226, 1233, 1235, 1268 Цивільного Кодексу України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Виділити частки із спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку вищевказаної квартири і визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку в зазначеній квартирі.
Встановити факт належності ОСОБА_4, померлому 15.02.2000 року на праві власності 1/3 частки в квартирі за адресою АДРЕСА_3.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом після подання заяви про перегляд рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення суду було постановлено без участі особи, яка його оскаржує апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 223 ЦПК України.

Суддя: