Справа № 524/2632/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.15 року, Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - Середа А.В.

при секретарі - Кот А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним.

В позові вказувала, що 26.06.2006 року, приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5, був засвідчений договір дарування двокімнатної квартири АДРЕСА_1, на підставі чого ОСОБА_1 передала у власність своєму синові ОСОБА_2, відповідачу по справі, своє житло що розташоване за адресою АДРЕСА_2. Відповідач пообіцяв мені та зобовязався найближчим часом, переїхати та проживати в подарованій йому квартирі.

В липні 2007 року, відповідач зареєстрував за собою це житло, що підтверджено витягом з реєстру.

Після отримання в подарунок вище зазначеної квартири, та оформлення документів на неї, відповідач так і не вселився в подаровану йому квартиру, не отримав у їй ключів від квартири і до цього часу проживає разом зі своєю дружиною та трьома малолітніми дітьми в квартирі АДРЕСА_3, разом з нею та колишнім її чоловіком ОСОБА_6, відповідач не бажає разом зі своєю сімєю переїздити на квартиру по вул. Тельмана, мотивуючи віддаленістю її від дитячого садочку, школи, та незручністю транспортного сполучення з місцем роботи.

В жовтні місяці 2014 року, Автозаводським районним судом м. Кременчука між нею та її чоловіком ОСОБА_6, був розірваний шлюб.

У звязку з тим, що у них з колишнім чоловіком дуже складні відносини, вони обоє вважають що проживати в одній квартирі їм неможливо, а тим більше, що в квартирі, крім них з колишнім чоловіком, проживає відповідач разом зі своєю дружиною та трьома малолітніми дітьми, і відмовляється переїздити в подаровану нею квартиру по вул. Тельмана, яка до цього часу стоїть порожньою.

В січні місяці 2015 року вона переїхала на квартиру АДРЕСА_4, та стала там проживати, та попрохала сина надати їй документи на квартиру, але відповідач документів на квартиру відмовився надавати, та став заперечувати проти того, щоб вона проживала в належній йому квартирі, повідомивши її про те що має намір дану квартиру продати.

В разі визнання судом правочину недійсним, вона має намір зареєструвати квартиру на себе, як власника житлового приміщення.

Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві позивач просила суд визнати недійсним договір дарування двокімнатної квартири АДРЕСА_5 на імя ОСОБА_2, засвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу ОСОБА_5 26.06.2006 року. Визнати за нею право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_6.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибула, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву, в якій позов підтримала та просила суд позов задовольнити посилаючись на обставини і підстави викладені в тексті позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав.

Суд, давши аналіз та оцінку наданим доказам, знаходить, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, зі слідуючих підстав.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства (ст. 47 Конституції України).

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину ввела другу сторону в ом ану, що до обставин, які мають істотне значення, такий право чин визнається судом недійсним.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.06.2009 року уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює. і яким належить керуватися при вирішенні спору. Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Судом достовірно встановлено, що 26.06.2006 року, приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5, був засвідчений договір дарування двокімнатної квартири АДРЕСА_1, на підставі чого ОСОБА_1 передала у власність своєму синові ОСОБА_2, відповідачу по справі, своє житло що розташоване за адресою АДРЕСА_2. Відповідач пообіцяв мені та зобовязався найближчим часом, переїхати та проживати в подарованій йому квартирі.

В липні 2007 року, відповідач зареєстрував за собою це житло, що підтверджено витягом з реєстру.

Після отримання в подарунок вище зазначеної квартири, та оформлення документів на неї, відповідач так і не вселився в подаровану йому квартиру, не отримав у їй ключів від квартири і до цього часу проживає разом зі своєю дружиною та трьома малолітніми дітьми в квартирі АДРЕСА_3, разом з нею та колишнім її чоловіком ОСОБА_6, відповідач не бажає разом зі своєю сімєю переїздити на квартиру по вул. Тельмана, мотивуючи віддаленістю її від дитячого садочку, школи, та незручністю транспортного сполучення з місцем роботи.

В жовтні місяці 2014 року, Автозаводським районним судом м. Кременчука між нею та її чоловіком ОСОБА_6, був розірваний шлюб.

У звязку з тим, що у них з колишнім чоловіком дуже складні відносини, вони обоє вважають що проживати в одній квартирі їм неможливо, а тим більше, що в квартирі, крім них з колишнім чоловіком, проживає відповідач разом зі своєю дружиною та трьома малолітніми дітьми, і відмовляється переїздити в подаровану нею квартиру по вул. Тельмана, яка до цього часу стоїть порожньою.

В січні місяці 2015 року вона переїхала на квартиру АДРЕСА_4, та стала там проживати, та попрохала сина надати їй документи на квартиру, але відповідач документів на квартиру відмовився надавати, та став заперечувати проти того, щоб вона проживала в належній йому квартирі, повідомивши її про те що має намір дану квартиру продати.

Враховуючи наведені обставини та на підставі встановлених фактів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 14, 57 59, 208, 209, 212-215, 218 Цивільно-процесуального Кодексу України, ст.ст. 230 Цивільного Кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування двокімнатної квартири АДРЕСА_5 на імя ОСОБА_2, засвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу ОСОБА_5 26.06.2006 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_6.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення суду було постановлено без участі особи, яка його оскаржує апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: