Справа № 373/865/15-ц Головуючий у І інстанції Опанасюк І.О.
Провадження № 22-ц/780/4789/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 40 17.08.2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Всеукраїнської громадської організації „ОСОБА_2 Хмельницького на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 08 липня 2015 року у справі за позовом Всеукраїнської громадської організації «ОСОБА_2 Хмельницького» до комунального підприємства „Редакція газети „Вісник Переяславщини, ОСОБА_3, третя особа - громадська організація „Переяслававтотранс, про захист честі і гідності та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року Всеукраїнська громадська організація „ОСОБА_2 Хмельницького звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала наступним:

18 квітня 2014 року редакцією газети „Вісник Переяславщини було опубліковано статтю під заголовком „Нелегальних перевізників не цікавлять соціальні проблеми нашого міста. Їм головне нажива, автором якої є ОСОБА_3 На думку позивача дана стаття носить образливий характер для нього, відображена у статті інформація: „разом з тим „криша, члени якої тісно співпрацюють з корумпованими чиновниками під прикриттям ВГО «ОСОБА_2 Хмельницького щомісяця отримує значну суму у власну кишеню у вигляді відсотків від коштів, які уникають оподаткування не відповідає дійсності, а тому є розповсюдженням недостовірної інформації про особу позивача. Позивач вважав, що вказаною статтею були порушені його особисті немайнові права, було принижено його ділову репутацію, відтак стаття підлягає спростуванню. Зважаючи на наведене, просив суд інформацію стосовно ВГО „ОСОБА_2 Хмельницького, поширену 18 квітня 2014 року Редакцією газети „Вісник Переяславщини в громадсько-політичній газеті „Вісник Переяславщини в статті під заголовком „Нелегальних перевізників не цікавлять соціальні проблеми нашого міста. Їм головне нажива, визнати недостовірною; стягнути з відповідачів на його користь 50 000 гривень відшкодування моральної шкоди за приниження честі, гідності та ділової репутації; стягнути з відповідачів на його користь витрати на оплату судового збору та інші витрати, пов'язанні з розглядом даної справи; зобов'язати відповідачів принести позивачу публічні вибачення.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 08 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі. Зазначає, що спірною статтею порушено його права та принижено ділову репутацію. Крім того вказує, що внаслідок нанесення шкоди його ділової репутації члени організації після прочитання вказаної статті звернулися до нього із заявами про вихід із членів організації. За таких умов є усі підстави для задоволення його позовних вимог. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Ст. 3 ЦПК України встановлено, що особа в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів спричинення йому будь-якої шкоди внаслідок опублікування КП «Редакція газети «Вісник Переяславщини» спірної статті. Самі ж висловлювання в означеній статті по відношенню до позивача носять оціночний характер та не можуть вважатися неправомірним посяганням на ділову репутацію особи. Також суд зазначив, що юридична особа не може мати такої характеристики як честь та достоїнство, які можуть бути притаманними лише фізичним особам. З урахуванням викладеного суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову даної категорії, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача, в)поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г)поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

При вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною має бути визначений характер такої інформації та з'ясовано, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

У відповідності до положень ст. 30 Закону України „Про інформацію ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень, якими за винятком наклепу є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Наведена вище позиція співпадає з позицією Пленуму Верховного Суду України з цього приводу, яка була викладена у його постанові № 1 від 27 лютого 2009 року „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи.

З детального аналізу спірної статті, зокрема єдиної фрази, яка має посилання на позивача, вбачається, що вона не містить прямої вказівки на вчинення позивачем яких-небудь протиправних або антисоціальних дій, відтак є оціночним судженням автора, що виключає можливість задоволення позовних вимог. За таких умов суд першої інстанції цілком обґрунтовано прийшов до висновку про характер спірного висловлювання та відсутність підстав для задоволення позову.

Погоджується колегія суддів апеляційного суду з висновком суду першої інстанції й щодо того, що позивачем не було належним чином обґрунтовано та не було подано до суду до ухвалення ним рішення по справі жодних доказів щодо спричинення йому спірною статтею будь-якої шкоди, що також виключає наявність підстав для задоволення його відповідних позовних вимог.

Згідно положень ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає рішення законним та обґрунтованим. Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Всеукраїнської громадської організації „ОСОБА_2 Хмельницького відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 08 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді