У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мазур Л.М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 25 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 450 грн щомісячно починаючи з 11 квітня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 25 травня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року змінено, збільшено суму аліментів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 з 450 грн до 643 грн.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, частково змінюючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють; врахувавши, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено батьківство ОСОБА_2, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина сторін у розмірі 643 грн, оскільки відповідач має нерегулярний та мінливий дохід, у зв'язку з чим стягнення аліментів у твердій грошовій сумі відповідає вимогам ст. 184 СК України.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 25 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Л.М. Мазур