УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, та за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання правочину недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, у якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_6 в розмірі 450 296,69 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить відповідачам на праві спільної сумісної власності, шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права його продажу будь-якій особі - покупцеві, виселити їх з квартири та зняти з реєстраційного обліку.

Відповідачі звернулись до суду із зустрічним позовом до ТОВ «ОТП Факторинг України», ПАТ «ОТП Банк», у якому просили визнати недійсним договір купівлі-продажу кредитного портфеля від 29 червня 2010 року, укладений між ТОВ «ОТП Факторинг України», ПАТ «ОТП Банк», посилаючись на ті обставини, що він укладений з порушенням вимог чинного законодавства.

13 листопада 2014 року рішенням Московського районного суду м. Харкова позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 450 296,69 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права його продажу будь-якій особі - покупцеві.

Встановлено початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час продажу. Передано квартиру в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації.

У задоволенні решти позовних вимог та зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

12 березня 2015 року рішенням апеляційного суду Харківської області рішення суду першої інстанції скасовано в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та розподілу судових витрат, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 просять скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна», мотивуючи свої вимоги тим, що судами порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норм матеріального права, оскільки позивач не має права вимагати виконання зобов'язань за договором іпотеки та звернення стягнення, у зв'язку із тим, що договір відступлення права вимоги не відповідає вимогам закону, вони не були повідомлені про цей договір, а кредитор у зобов'язанні не може бути замінений.

У частині відмови у задоволенні зустрічного позову судові рішення в касаційному порядку не оскаржені та не переглядаються.

Разом із тим касаційна скарга підлягає частковому задоволенню та, враховуючи, що при розгляді справи було виявлено порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування судового рішення на підставі ч. 3 ст. 335 ЦПК України, колегія суддів виходить за межі доводів касаційної скарги та переглядає рішення апеляційного суду в повному обсязі в частині вирішення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з таких підстав.

Частково задовольняючи позов ПАТ «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції виходив з того, що боржник не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворився борг, а позивач, до якого перейшло право вимоги, має право задовольнити їх шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за товариством права продажу предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві за початковою ціною, що визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час продажу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалюючи в цій частині нове рішення, апеляційний суд виходив з того, що на момент розгляду справи апеляційним судом набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який забороняє проводити без згоди власника примусове стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, і його дія поширюється на спірні відносини, оскільки кредит наданий в іноземній валюті, загальна площа квартири, яка є предметом іпотеки, не перевищує 140 кв. м і є місцем постійного проживання іпотекодавця та членів його сім'ї, тому підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки немає.

Разом із тим на ОСОБА_8 дія цього закону не поширюється, оскільки вона має на праві власності інше житло, однак її частка у спірній квартирі не виділена в натурі, тому на неї не може бути звернуто стягнення.

Проте погодитися з таким рішенням суду апеляційної інстанції не можна, оскільки воно ухвалено з порушенням вимог ст. 213 ЦПК України, без повного та всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та перевірки їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, без виконання усіх вимог цивільного судочинства.

Судами встановлено, що 11 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 60 808.20 швейцарських франків строком до 12 вересня 2022 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених кредитним договором.

Також у цей же день між сторонами укладено договір про кредитування поточного рахунку, за яким банк надав відповідачу овердрафт шляхом кредитування поточного рахунку в розмірі ліміту овердрафту, який становить 4 000 грн, а позичальник зобов'язався повернути банку ці кошти та сплатити відсотки за користування ними.

21 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав 14000 доларів США та зобов'язався їх повернути до 22 травня 2023 року і сплатити відсотки за користування коштами.

29 травня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено договір, за яким відповідачі передали в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1, яка належить їм на праві спільної сумісної власності.

29 червня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» за договором купівлі-продажу кредитного портфеля відступило ТОВ «ОТП Факторинг» право вимоги за кредитними договорами, а 07 липня 2010 року - право вимоги за договорами забезпечення.

Боржник не виконав узятих на себе зобов'язань, внаслідок чого станом на 24 липня 2013 року утворилась заборгованість у сумі 450 296,69 грн, яка складається з: 13 818,93 доларів США - заборгованість за кредитом, 1252, 68 доларів США - борг за відсотками, 329 829,31 грн - пеня.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції не виконав вимог ст. ст. 213, 303 ЦПК України щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи та перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, а саме: не перевірив висновків суду першої інстанції про наявність боргу за кредитним договором, його розмір та складові, не перевірив доводів відповідачів про наявність у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на погашення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором відступлення права вимоги, а отже і наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, не надав цим обставинам відповідної оцінки.

При цьому, пославшись на Закон України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не врахував, що цей Закон не змінює законодавство, яке регулює кредитні відносини, а лише тимчасово забороняє (зупиняє) примусове відчуження майна без згоди власника, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15, не перевірив, чи можуть бути вимоги цього Закону підставою для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, зробив передчасний висновок про відмову в задоволенні позову.

Крім того, не перевірив правильність рішення суду щодо виконання вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» при задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, яка має бути визначена у грошовому виразі за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», про що зазначено у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-61цс15.

Невиконання судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухваленого у справі судового рішення та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді: В.П. Гончар Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко