АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3085/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Тихохутірської сільської ради Жашківського району Черкаської області , ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Тихохутірської сільської ради Жашківського району Черкаської області, ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що він являється онуком ОСОБА_8, який помер 03 грудня 2014 року,( актовий запис про смерть зареєстрований Тихохутірською сільською радою Жашківського району Черкаської області за № 14).

25 лютого 2011 року його дід склав заповітне розпорядження, яке зареєстроване в реєстрі за № 11 Тихохутірської сільської ради Жашківського району Черкаської області.

Дід заповів земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництв відповідачу ОСОБА_7

Вказував на те, що має право успадкувати майно діда за правом представлення, а тому подав заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Жашківського нотаріального округу Черкаської області.

Зазначав, що при вивченні нотаріусом копії заповіту було встановлено, що він не відповідає вимогам чинного законодавства.

З 2008 року його дід перебував на обліку у лікаря офтальмолога Жашківської центральної районної лікарні з діагнозом: вікова макулодистрофія обох очей, зріла катаракта правого ока, артифакія лівого ока (гострота зору на обидва ока рух руки біля обличчя).

Вважає, що дід був незрячою особою і цей факт був відомий секретарю Тихохутірської сільської ради Жашківського району Черкаської області ОСОБА_9 до посвідчення нею заповіту, а тому вона зобовязана була запросити свідків, як передбачено законодавством. Секретар Тихохутірської сільської ради Жашківського району Черкаської області ОСОБА_9 цього не зробила, про що свідчить відсутність відповідного запису у заповіті, а тому ОСОБА_10 не міг і не знав, який документ він підписує.

Просив визнати заповіт, що складений 25 лютого 2011 року ОСОБА_8 та зареєстрований Тихохутірською сільською радою Жашківського району за №11 недійсним.

Стягнути з відповідачів солідарно на його користь судовий збір та витрати на правову допомогу.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 3000 грн. витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_11 оскаржив його в апеляційному порядку.

Вважає, що судом не проведено повного, всебічного дослідження обставин справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Просив скасувати рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2015 року і ухвалити нове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Відповідно до ст. 1251 ЦК України та ст. 37 Закону України «Про нотаріат», якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України, а саме: заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до копії свідоцтва про смерть від 03 квітня 2014 року Серії І-СР №251016, ОСОБА_8 помер 03 грудня 2014 року, про що складено відповідний актовий запис про смерть № 14 (а.с.5).

Позивач у справі ОСОБА_6 являється онуком покійного ОСОБА_8 (а.с.7,9).

Відповідно до копії заповіту від 25 лютого 2011 року, ОСОБА_8 на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: належну йому на праві власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (державний акт серії ЧР № 141958) - заповідає ОСОБА_7 Вказаний заповіт посвідчений секретарем сільської ради с. Тихий Хутір Жашківського району Черкаської області ОСОБА_9(а.с.6).

Згідно довідки Жашківської центральної районної лікарні від 23 червня 2015 року № 01-01-11/498, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, с. Тихий Хутір, перебував під наглядом лікаря офтальмолога з 2008 року з приводу: Діагноз: Вікова макулодистрофія обох очей. Зріла катаракта правого ока. Артифакія лівого ока (гострота зору на обох очах рух руки біля обличчя). Помер 03 грудня 2014 року (а.с.10).

Згідно ч.2 ст.1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст.1253 цього Кодексу).

Відповідно до пунктів 157, 158 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 зі змінами (чинній на час виникнення спірних правовідносин), на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою.

Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт.

Текст заповіту має містити відомості про особу свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Аналогічні положення містяться в ст. 1253 ЦК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 мав поганий зір, що могло перешкоджати йому самостійно прочитати заповіт, тому секретар сільської ради ОСОБА_9 надрукувала заповіт, прочитала його вголос після чого ОСОБА_8 підписав заповіт без присутності свідків, що вбачається із копії самого заповіту, підтверджується показами свідків, спеціаліста та не заперечується сторони по справі.

За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Поняття "нікчемність правочину" застосовується у статтях 27, 215 ЦК. Відповідно до ст. 27 ЦК нікчемним є правочин, який обмежує можливість фізичної особи мати незаборонені законом цивільні права і обов'язки. У ст. 215 ЦК встановлений зв'язок між поняттями "нікчемний" та "недійсний, тобто недійсним є заповіт якщо його недійсність передбачена законом (нікчемний заповіт). Тобто, у разі складання заповіту представником заповідача або посвідчення його не уповноваженою особою, а також дотримання законодавчо визначених вимог до форми заповіту, такий заповіт не повинен виконуватися і наступає спадкування за законом.

З викладеного вбачається, що секретарем сільської ради було порушено порядок посвідчення заповіту, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, про нікчемність спірного заповіту.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми чи посвідчення, згідно із ч.1 ст.1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст.215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

За змістом п.5 постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Отже, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що підстави для визнання спірного заповіту недійсним відсутні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстави для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору об'єктивно оцінив докази та дав їм належну правову оцінку, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняв обґрунтоване і законне судове рішення, підстав для зміни чи скасування якого судова колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Тихохутірської сільської ради Жашківського району Черкаської області, ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :