Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П.,

Остапчука Д.О.,

Савченко В.О., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, до житлово-будівельного кооперативу «Восток-36», третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю та за зустрічним позовом житлово-будівельного кооперативу «Восток-36» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про розірвання договору найму квартири та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, звернулись до суду з указаним позовом та, уточнивши вимоги, просили визнати за набувальною давністю право власності на квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язати житлово-будівельний кооператив «Восток-36» винести на розгляд загальних зборів (зборів уповноважених) питання стосовно прийняття ОСОБА_4 до житлово-будівельного кооперативу «Восток-36», результати яких оформити відповідним протокольним рішенням та направити позивачу засвідчену його копію.

В обґрунтування вимог позивачі послались на те, що вони разом зі своєю неповнолітньою донькою з серпня 2003 року постійно добросовісно та безперервно користуються квартирою АДРЕСА_1. Зазначали, що вселились у вказане житлове приміщення на підставі договору найму від 01 серпня 2003 року, укладеного між житлово-будівельного кооперативу «Восток-36» та ОСОБА_3 Строк дії договору припинився 01 серпня 2006 року.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2014 року в справі № 211/3303/13-ц встановлено, що вищевказана квартира належала на праві власності померлим членам кооперативу ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які за життя повністю внесли пайовий внесок за неї в розмірі 61 170 рублів. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 померли у 2001 році, спадщину після їх смерті ніхто не прийняв та інших власників вказаного житлового приміщення немає, тому позивачі вважали його безхазяйним.

Крім того, з 2012 року позивачі перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Із метою закріплення за позивачами вказаної вище квартири та вступу до житлово-будівельного кооперативу 23 вересня 2013 року ОСОБА_4 звернулась з заявою до житлово-будівельного кооперативу «Восток-36» про прийняття до кооперативу, однак отримала відповідь про відмову в задоволенні заяви з роз'ясненням того, що відсутні правові підстав і належні документи для вступу до кооперативу, та не має права на вказане житло.

Житлово-будівельний кооператив «Восток-36» звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 про розірвання договору найму житлової квартири та виселення. В обґрунтування вимог послалися на те, що 01 серпня 2003 року між житлово-будівельним кооперативом «Восток-36» та ОСОБА_3 було укладено договір найму квартири АДРЕСА_1, за умовами якого кооператив передав у тимчасове користування ОСОБА_3 та членам його сім'ї: дружині ОСОБА_4 та доньці ОСОБА_5, вказану квартиру на строк до 01 серпня 2006 року.

Метою укладення даного договору було попередження зростання заборгованості кооперативу перед кредиторами - надавачами житлово-комунальних послуг та подальшого накопичення боргів. Договір з боку кооперативу пролонговано не було.

У спірній квартирі до теперішнього часу зазначені зареєстрованими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 У вересні 2012 року до кооперативу звернувся брат померлого ОСОБА_8 - ОСОБА_6, який надав копію рішення суду про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, яка відкрилася після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7

18 листопада 2012 року комісією при виході за адресою вищевказаної квартири до тимчасового наймача ОСОБА_3 особисто була доведена інформація про надання ОСОБА_6 додаткового строку для прийняття спадщини після померлих ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 та ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7, а саме: спірної квартири, та вимога звільнити житлове приміщення, про що складено відповідний акт, однак останній вказане звернення проігнорував та відмовився від підписання акта.

Посилаючись на вказані обставини та вимоги положень ч. 3 ст. 818 ЦК України, ст. 97, 144 ЖК України кооператив просив припинити дію договору найму квартири від 01 серпня 2014 року та виселити із квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року в позові ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, відмовлено.

Зустрічний позов Житлово-будівельного кооперативу «Восток-36» задоволено частково. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, просять скасувати вказані рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.П. Гончар

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко