Справа № 457/1909/14 Головуючий у 1 інстанції: Грицьків В.Т.
Провадження № 22-ц/783/2604/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3,

представника міського голови м.Трускавця - Дашинич О.Б.,

представника Трускавецької міської ради - Петренка О.В.,

представників ОСОБА_6 - ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою міського голови м. Трускавця на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 12 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до міського голови м. Трускавця, Трускавецької міської ради, комунального підприємства «Трускавецька міська лікарня», третя особа - ОСОБА_6 про поновлення на роботі,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 12.02.2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження міського голови м. Трускавця №464-р від 31.12.2013 року про продовження контракту від 01.01.2012 року укладеного між Трускавецькою міською радою та ОСОБА_2 на здійснення керівництва комунальним підприємством «Трускавецька міська лікарня» в частині продовження дії контракту по 31.12.2014 року.

Зобов»язано міського голову м. Трускавця внести зміни до розпорядження №464-р від 31.12.2013 року шляхом призначення ОСОБА_2 керівником (головним лікарем) комунального підприємства «Трускавецька міська лікарня» строком на три роки з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження міського голови м. Трускавця №483-р від 23.12.2014 року про звільнення головного лікаря комунального підприємства «Трускавецька міська лікарня».

Поновлено ОСОБА_2 на посаді керівника (головного лікаря) комунального підприємства «Трускавецька міська лікарня» з 01.01.2015 року.

Додатковий договір №2 від 31.12.2013 року до контракту з керівником підприємства, що належить до комунальної власності Трускавецької міської ради від 01.01.2012 року між Трускавецькою міською радою та ОСОБА_2 вирішено вважати таким, що укладений на термін до 31.12.2016 року.

Стягнуто з комунального підприємства «Трускавецька міська лікарня» в користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.01.2015 року по 12.02.2015 року в розмірі 11746 гривень 70 копійок.

Стягнуто з Трускавецької міської ради в користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 500 гривень.

Стягнуто з міського голови м. Трускавця, Трускавецької міської ради, комунального підприємства «Трускавецька міська лікарня» на користь держави судовий збір в розмірі по 121 гривень 80 копійок з кожного.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді керівника (головного лікаря) комунального підприємства «Трускавецька міська лікарня» та стягнення заробітку в межах одного місяця.

Рішення суду оскаржив відповідач міський голова м. Трускавця, просить його скасувати з підстав неповного з»ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що позивач був законно звільнений з посади головного лікаря відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв»язку із закінченням терміну дії контракту. На думку апелянта, судом не враховано ту обставину, що контракт з позивачем було укладено один раз 01.01.2012 року, а додатковими договорами до нього, які є невід»ємною частиною контракту, зокрема й Додатковим договором №2 від 31.12.2013 року, вносились лише зміни в частині строку дії контракту, а отже, продовжувався термін дії трудових відносин, а не вирішувалось питання про призначення позивача на посаду керівника названого комунального закладу охорони здоров»я, оскільки первісний контракт з позивачем не втрачав чинності та не переукладався, що не суперечить частині 2 розділу ІІ «Прикінцевих положень» Закону України від 19.11.2013 року «Про внесення змін до статті 16 Основ законодавства України про охорону здоров»я щодо строків укладення контрактів з керівниками державних, комунальних закладів охорони здоров»я». Зазначає, що суд не дав оцінки тій обставині, що постанова Кабінету Міністрів України №642 від 16.10.2014 року, якою затверджено Порядок укладення контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров»я та Типову форму контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров»я, набрала чинності 09.12.2014 року, а до того не було розроблено та затверджено відповідного Порядку, у зв»язку з чим ним було вирішено укласти з позивачем Додатковий договір №2 до контракту.

Крім того, вважає, що висновки суду, які викладені в резолютивній частині рішення, не відповідають нормам матеріального права та є суперечливими між собою.

Апелянт вважає, що в частині оспорювання розпорядження міського голови №464-р від 31.12.2013 року про продовження дії контракту та Додаткового договору №2, позивачем було пропущено трьохмісячний строк позовної давності на звернення до суду з позовом, оскільки про порушення свого права він дізнався або повинен був дізнатись ще в момент написання ним заяви, на підставі якої і було прийнято це розпорядження.

Помилковим вважає апелянт й висновок суду про стягнення у користь позивача моральної шкоди, оскільки ним не було доведено факту заподіяння такої.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, представника Трускавецької міської ради та представників ОСОБА_6 в підтримання апеляційної скарги, заперечення протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що розпорядженням міського голови м.Трускавця за №608-р від 28.12.2011 року ОСОБА_2 призначено головним лікарем комунального підприємства (далі-КП) «Трускавецька міська лікарня» з 01.01.2012 року (а.с.53).

На підставі цього розпорядження 01.01.2012 року між Трускавецькою міською радою в особі міського голови, як органу управління комунальним майном, та позивачем було укладено контракт на здійснення керівництва названим вище комунальним підприємством терміном на один рік з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року (а.с.58-60).

Відповідно до пункту 5.1 контракту, внесення змін та доповнень до контракту здійснюється шляхом підписання додаткових договорів у формі змін та доповнень до контракту, які стають його невід»ємною частиною.

Пунктом 5.2 контракту визначено, що цей контракт припиняється, зокрема, після закінчення терміну дії контракту.

Пунктом 6.1 контракту визначено, що цей контракт діє з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року включно.

Розпорядженням міського голови м.Трускавця за №566-р від 28.12.2012 року продовжено дію контракту терміном з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року (а.с.61).

На підставі цього розпорядження 28.12.2008 року укладено Додатковий договір №1 до контракту (а.с.62), яким внесено зміни у п.6.1 контракту про те, що контракт діє з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року.

Пунктом другим Додаткового договору №1 визначено, що решта умов контракту від 01.01.2012 року залишаються незмінними.

Розпорядженням міського голови м.Трускавця за №464-р від 31.12.2013 року знову продовжено дію контракту від 01.01.2012 року терміном з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року (а.с.10) і на цій підставі укладено Додатковий договір №2 (а.с.11), яким знову внесено зміни до п.6.1 контракту про те, що контракт діє з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року. Решта умов контракту залишились незмінними.

26.11.2014 року позивач подав міському голові заяву, в якій довів до відома про прийняття 19.11.2013 року Закону України «Про внесення змін до статті 16 Основ законодавства України про охорону здоров»я щодо строків укладення контрактів з керівниками державних, комунальних закладів охорони здоров»я» та набрання ним чинності 18.12.2013 року і просив привести у відповідність до вимог цього Закону укладений з ним 31.12.2013 року контракт в частині терміну його дії (п.6.1), збільшивши останній на строк не менше трьох років (а.с.12).

Розпорядженням міського голови м.Трускавця за №483-р від 23.12.2014 року позивача звільнено із займаної посади з 31.12.2014 року у зв»язку із закінченням терміну дії контракту відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.14).

Розпорядженням міського голови м.Трускавця за №484-р від 23.12.2014 року на посаду головного лікаря КП «Трускавецька міська лікарня» призначено ОСОБА_6 з 01.01.2015 року терміном на три роки (а.54) і укладено з ним контракт терміном на три роки (а.с.55-57).

У відповідності до ч.8 ст.16 Основ законодавства України про охорону здоров»я, призначення на посаду та звільнення з посади керівника закладу охорони здоров»я здійснюється відповідно до законодавства.

Пунктом 10 частини 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що керівників підприємств, які належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, призначає на посади та звільняє з посад сільський, селищний, міський голова.

Нормою частини 9 статті 16 Основ законодавства України про охорону здоров»я, в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 19.11.2013 року, було визначено, що керівники комунальних закладів охорони здоров»я призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту.

При цьому, вказаною вище нормою не було передбачено ні мінімального, ні максимального строку, на який укладався контракт з керівником комунального закладу охорони здоров»я.

Законом України від 19.11.2013 року, який набрав чинності 18.12.2013 року, частину дев»яту статті 16 Основ законодавства України про охорону здоров»я викладено у новій редакції, згідно з якою, керівники державних, комунальних закладів охорони здоров»я призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту строком від трьох до п»яти років. Якщо після закінчення строку дії контракту трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія контракту вважається продовженою відповідно до закону.

Пунктом другим розділу ІІ «Прикінцевих положень» цього Закону визначено, що контракти з керівниками державних, комунальних закладів охорони здоров»я, що були укладені до дня набрання чинності цим Законом, діють до закінчення строку їх дії.

Враховуючи те, що на момент прийняття міським головою м.Трускавця оспорюваного розпорядження за №464-р від 31.12.2013 року строк дії контракту, укладеного з позивачем 01.01.2012 року, закінчувався 31.12.2013 року, і вже була чинною нова редакція частини дев»ятої статті 16 Основ, яка передбачала укладення контракту з керівником комунального закладу охорони здоров»я не менше, ніж на три роки, то посилання сторони відповідача на відповідність дій міського голови пункту другому «Прикінцевих положень» Закону, є безпідставним, оскільки в силу норми цього пункту міський голова мав би звільнити позивача у зв»язку із закінченням 31.12.2013 року строку дії контракту, або ж призначити його на посаду керівника вказаного комунального закладу охорони здоров»я відповідно до вимог ч.9 ст.16 Основ на строк, не менше, ніж на три роки.

Однак, в порушення вказаних вище вимог Закону, міський голова 31.12.2013 року виносить розпорядження, яким продовжує дію контракту, укладеного з позивачем 01.01.2012 року, на один рік.

У зв»язку з цим, доводи апелянта про те, що норма ч.9 ст.16 Основ законодавства України про охорону здоров»я в новій редакції не підлягала застосуванню при прийнятті ним розпорядження за №464-р від 31.12.2013 року, оскільки відбулось не призначення позивача на посаду керівника названого підприємства та укладення з ним нового контракту, а лише продовжувалась дія старого контракту, - є безпідставними.

Інші доводи апелянта про відсутність після внесення змін до ч.9 ст.16 Основ законодавства України про охорону здоров»я розробленого та затвердженого Кабінетом Міністрів України Порядку укладення контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров»я та його Типової форми, - не є підставою для висновку про законність дій міського голови при винесенні розпорядження №464-р від 31.12.2013 року, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, діяла норма Закону - акту вищої юридичної сили, яку міський голова повинен був виконувати.

Та обставина, що позивач сам написав заяву про продовження дії контракту на один рік за встановлених обставин справи не має правового значення, оскільки відповідач, бажаючи продовження трудових відносин з позивачем, як з керівником названого вище комунального закладу охорони здоров»я, і знаючи про встановлені державою гарантії щодо мінімального терміну дії контракту з керівником комунального закладу охорони здоров»я, зобов»язаний був призначити позивача на цю посаду на строк, не менший, ніж три роки, а тому суд вірно послався в обґрунтування свого висновку на норму ст.9 КЗпП України.

Посилання сторони відповідача на обов»язкове застосування апеляційним судом при вирішенні даної справи правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 23.01.2013 року, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки правова позиція, викладена Верховним Судом України у цій постанові, стосується неоднакового застосування судами норми ч.3 ст.40 КЗпП України при вирішенні спорів із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом (п.8 ст.36 КЗпП), що відрізняється від характеру спірних правовідносин у даній справі.

Посилання сторони відповідача на те, що викладені у резолютивній частині висновки суду першої інстанції по суті позовних вимог не відповідають нормам матеріального права, є теж безпідставними, оскільки, враховуючи саме таке оформлення відповідачем трудових відносин з позивачем, - інакше, ніж у спосіб, визначений за рішенням суду, відновити порушене право позивача не можна.

Правильним вважає колегія суддів й висновок суду першої інстанції про дотримання позивачем встановлених статтею 233 КЗпП України строків звернення до суду із вказаним позовом та про захист його порушеного права, оскільки позивач 26.11.2014 року попередньо звертався із заявою до міського голови про приведення свого останнього призначення у відповідність до вимог закону в частині терміну дії контракту, однак, йому було відмовлено у задоволенні такої вимоги та звільнено із займаної посади.

Враховуючи те, що позивача було незаконно звільнено із займаної посади, то правильним є й висновок суду про його поновлення з виплатою середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Доводи апелянта щодо безпідставного задоволення вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 500 гривень, завданої внаслідок незаконного звільнення, не спростовують висновку суду першої інстанції в цій частині, а тому їх теж слід відхилити.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну оцінку доказам, які сторони подали в обгрунтування своїх вимог та заперечень, застосував матеріальний закон, який підлягав застосуванню до спірних правовідносин, і не допустив під час розгляду справи порушень норм процесуального закону, які б були підставою для зміни чи скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу міського голови м. Трускавцявідхилити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 12 лютого 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.