08.10.2015 Єдиний унікальний номер 205/3696/15-ц
Справа №2/205/1881/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «БМ БАНК» про стягнення безпідставно набутих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2015 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Публічного акціонерного товариства «БМ БАНК» про стягнення безпідставно набутих коштів (а.с.1-3).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26 квітня 2012 року між ним та ПАТ «БМ БАНК» було укладено кредитний договір №16/74/260412. У зв'язку із тим, що у позивача виникла заборгованість за вищевказаним кредитним договором, відповідач звернувся до суду із позовом до нього про стягнення заборгованості.

09 жовтня 2014 року позивач у повному обсязі погасив заборгованість за кредитним договором №16/74/260412 від 26.04.2012 року. Під час остаточного погашення заборгованості за рахунок позивача на користь відповідача було перераховано нібито судові витрати за проведення останнім претензійно-позовної роботи в сумі 3 251,28 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.02.2015 року заочне рішення суду від 02.10.2014 року про стягнення із позивача заборгованості за кредитним договором було скасовано, а ухвалою суду від 19.02.2015 року позов ПАТ «БМ БАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

Зазначивши, що ні на момент остаточного погашення заборгованості за кредитним договором, ні на теперішній час у позивача не виникло жодних обовязків відшкодовувати відповідачу судові витрати, у зв'язку із відсутністю відповідних судових рішень.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з ПАТ «БМ БАНК» на свою користь безпідставно перераховані кошти в сумі 3 251,28 грн.

Позивач в особі свого представника за довіреністю ОСОБА_1, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Відповідач в особі свого представника за довіреністю ОСОБА_2, у судовому засіданні проти вимог позову заперечував. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні, повний текст складений 12 жовтня 2015 року.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду справи встановлено, що 26 квітня 2012 року між сторонами було укладено кредитний договір №16/74/260412 (а.с.5-11).

В червні 2014 року ПАТ «БМ Банк» зверталось до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.22-25).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2014 року було задоволено вимоги позову ПАТ «БМ Банк».

Ухвалою суду вищевказане заочне рішення суду було скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку (а.с.14-15).

Ухвалою суду від 19 лютого 2015 року позовну заяву ПАТ «БМ Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду (а.с.17).

Із довідки від 28 січня 2015 року вбачається, що кредитний договір №16/74/260412 від 26.04.2012 року закритий 09 жовтня 2014 року (а.с.12).

09 жовтня 2014 року ОСОБА_3 був здійснений платіж в сумі 3 251,28 грн. призначення, якого є відшкодування витрат по претензійно-позовній роботі по кредитному договору №16/74/260412 від 26.04.2012 року (а.с.13).

Так, згідно зі ст..1 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року, згідно із главою 8 розділу I ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Визначені ЦПК види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов'язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат по окремим його видам не є вичерпним. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

Згідно ст..79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звертався до відповідача із вимогою про повернення безпідставно перерахованих грошових коштів в сумі 3 251,28 грн., що були перераховані в рахунок відшкодування витрат по претензійно-позовній роботі по кредитному договору №16/74/260412 від 26.04.2012 року (а.с.18-19).

Відповідно до ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Також, в п.4 ч.11 ст..11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення.

При цьому кредитодавцю забороняється вимагати стягнення будь-яких сум, не зазначених у договорі про надання споживчого кредиту.

За ст.. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст.. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог вважає позовні вимоги ОСОБА_3 є законними, обґрунтованими, у повному обсязі доведеними, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 11, 15, 16, 626-629, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «БМ БАНК» про стягнення безпідставно набутих коштів, задовольнити.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «БМ БАНК» на користь ОСОБА_3 безпідставно набуті кошти в сумі 3 251 грн.28 коп. (три тисячі двісті пятдесят одна грн. 28 коп.)

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «БМ БАНК» на користь держави судові витрати у сумі 487 грн. 20 коп. (чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя В.С. Шавула