ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/460/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2015 р.Дарницький районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Шклянка М.П.

при секретарі Калініченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: КП «Дирекція з управління житлового господарства Дарницького району м.Києва», Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації про вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, треті особи: КП «Дирекція з управління житлового господарства Дарницького району м.Києва», Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловою площею,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів, який в подальшому уточнила, в якому просила вселити її та її неповнолітню дочку ОСОБА_3 в ізольовану кімнату площею 21,5 кв.м., що знаходиться в квартирі АДРЕСА_1, зобов'язати відповідачів не чинити їй та її дочці перешкод в користуванні вказаним житлом та видати дублікат ключів від квартири. При цьому посилалась на те, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 03.10.2013 року у задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, неповнолітньої ОСОБА_3 про виселення та усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зняття з реєстрації - було відмовлено, позов ОСОБА_2, поданий у власних інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 задоволено частково. Вирішено укласти з ОСОБА_2 окремий договір найму житла на ізольовану жилу кімнату площею 21.5 кв.м.. що розташована у трьох кімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1. зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити перешкод в користуванні вказаної вище квартирою для ОСОБА_2 та її неповнолітньої дитині ОСОБА_3. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20.11.2013 року змінено Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.10.2013 року. Вирішено змінити договір найму трьох кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_3 в користування ізольовану житлову кімнату 21,5 кв.м. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ізольовані кімнати 19,7 кв.м. та 14. кв.м., залишивши місця загалного користування в спільному користуванні сторін. В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03.10.2013 року залишено без змін. Ухвалою ВССУ від 13.03.2014 року Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03.10.2013 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та Рішення Апеляційного суду м. Києва від 20.11 2013 року залишені без змін. Таким чином позивачка та її неповнолітня дочка стали окремим наймачем кімнати площею 21,5 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1. КП «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» змінило договір найму трьох кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, внаслідок чого, позивачка отримала окремі квитанції - рахунки на оплату за користування нею та и неповнолітньою дитиною ізольованою житловою кімнатою 21,5 кв.м., за яку вона добросовісно оплачує. Проте, внаслідок заміни відповідачами замків у вхідних дверях квартири, позивачка та її неповнолітня дитина не можуть зайти до житлового приміщення та користуватись ним належним чином, в зв'язку з чим, позивач вимушена проживати у своїх родичів, колег по роботі та друзів. З приводу вчинення перешкод у користуванні житлом позивачка неодноразово зверталась до органів внутрішніх справ, де їй було пораджено звертатись з даним питанням до суду. Оскільки позивачка вважає, що відповідачами порушуються права її та її дитини, вона звернулась до суду.

В судовому засіданні позивачка та її представник вимогу позову підтримали в повному обсязі.

Відповідачі та представники відповідачів проти позову заперечували та, натомість, подали зустрічний позов до ОСОБА_2, яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що спірна квартира розпорядженням 22.03.2007 року була надана в користування позивачу за зустрічним позовом - ОСОБА_4 на сім'ю із чотирьох осіб - йому, його дружині ОСОБА_5, сину ОСОБА_8 та онуці ОСОБА_9 (ІНФОРМАЦІЯ_1). З травня 2007 року у спірній квартирі також було зареєстровано місце проживання старшого сина ОСОБА_4 - ОСОБА_10, його дружини ОСОБА_2 та їх дочки ОСОБА_3. У грудні 2012 року ОСОБА_10 добровільно знявся з реєстрації. Натомість, ОСОБА_2 добровільно зніматись з реєстрації за адресою спірної квартири не схотіла, дозвіл на зняття з реєстрації неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 не надала. З грудня 2012 року шлюбно-сімейні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 були припинені. В період з грудня 2012 року по 21 листопада 2014 року відповідач за зустрічним позовом не приїздила до спірної квартири, з ОСОБА_4, ОСОБА_5 не спілкувалась, жодних дій щодо дійсного вселення у спірну квартиру, як то вирішення питання про встановлення окремих лічильників води, встановлення меблів (ліжка, дивани, стільці, столи тощо), ввезення посуду, окремих побутових приладів (холодильник, телевізор, пральна машина) тощо не вчиняла. В даний час, неповнолітня дочка позивачки ОСОБА_3 проживає у м.Вінниця у бабусі і там відвідує загальноосвітню школу. Вона вирішила проживати у бабусі самостійно в зв'язку з тим, що в їх сім'ї склались складні стосунки. Таким чином, відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 та неповнолітня ОСОБА_3 протягом тривалого часу, без поважних причин не проживають в кімнаті площею 21,5 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1, яка була їм виділена за рішеннями суду. В зв'язку з чим, позивачі за зустрічним позовом вважають, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили право на проживання спірним жилим приміщенням.

Крім того, щодо первісного позову пояснили, що ОСОБА_2 не має фактичного наміру вселитись в спірне приміщення та проживати в ньому, а поданий позов є з її сторони лише засобом впливу на них для досягнення своїх корисливих мотивів.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник проти зустрічного позову заперечували, посилаючись на його необґрунтованість та невідповідність нормам законодавства.

Представники третіх осіб - КП «Дирекція з управління житлового господарства Дарницького району м.Києва» та Служби у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації, в судове засідання не з'явились, направили до суду заяву, якими просили справу розглядати без їх участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, відповідачів, їх представників, свідків, вважає встановленими наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі Розпорядження голови Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації від 22.03.2007 року №324 квартира АДРЕСА_1 була надана в користування позивачу за зустрічним позовом - ОСОБА_4 на сім'ю із чотирьох осіб - йому, його дружині ОСОБА_5, сину ОСОБА_8, та онуці ОСОБА_9 (ІНФОРМАЦІЯ_1).

На підставі ордера №02518 серії Б від 03.04.2007р. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, та малолітня ОСОБА_9 набули право користування вказаною квартирою (а.с.117,118).

З пояснень сторін встановлено, що з травня 2007 року у спірній квартирі також було зареєстровано місце проживання старшого сина ОСОБА_4 - ОСОБА_10, його дружини ОСОБА_2 та їх дочки ОСОБА_3.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.10.2013 року по цивільній справі № 2602/5314/12 у задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, неповнолітньої ОСОБА_3 про виселення та усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зняття з реєстрації - було відмовлено, позов ОСОБА_2, поданий у власних інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 задоволено частково. Вирішено укласти з ОСОБА_2 окремий договір найму житла на ізольовану жилу кімнату площею 21.5 кв.м.. що розташована у трьох кімнатної квартирі за адресою: АДРЕСА_1. зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити перешкод в користуванні вказаної вище квартирою для ОСОБА_2 та її неповнолітньої дитині ОСОБА_3, в решті позову ОСОБА_2 було відмовлено. ( а.с.15-21).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20.11.2013 року по цивільній справі № 22-ц/796/15005/2013 змінено Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.10.2013 року в частині вирішення позовних вимог за позовом ОСОБА_2 про укладання з нею окремого договору найму житла на ізольовану жилу кімнату площею 21,5 кв.м., що розташована у трьох кімнатної квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено змінити договір найму трьох кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_3 в користування ізольовану житлову кімнату 21,5 кв.м. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ізольовані кімнати 19,7 кв.м. та 14. кв.м., залишивши в загальному користуванні ОСОБА_2 , неповнолітньої ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5-коридор площею 15,1 кв.м., коридор площею 5,8 кв.м., кухню площею 12,8 кв.м., туалет площею 1,8 кв.м., ванну площею 3,4 кв.м., балкон площею 5.9|*^в.м. В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03.10.2013 року залишено без змін. ( а.с.22-29).

Ухвалою ВССУ від 13.03.2014 року Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03.10.2013 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та Рішення Апеляційного суду м. Києва від 20.11 2013 року залишені без змін. ( а.с.32-35).

Відповідно до вимог ч. 3 ст.61 ЦПК України, обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На виконання вказаних вище судових рішень, КП «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» на підставі заяви позивачки ОСОБА_2 (а.с.224) змінило договір найму трьох кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, уклав з позивачкою Договір 152/2 про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій від 31.12.2013 року (а.с.61), внаслідок чого, позивачка ОСОБА_2 отримала окремі квитанції - рахунки на оплату за користування нею та и неповнолітньою дитиною ізольованою житловою кімнатою 21,5 кв.м. та своєчасно оплачувала комунальні послуги (а.с.39-45,63-66).

Довідкою по формі-3 (а.с.235) №861 від 08.04.2015 року підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані в спірній квартирі на житловій площі 21,5 кв.м., що складає 1 кімнату., заборгованості по оплаті комунальних послуг не має.

Статтею 47 Конституції України, встановлено, що кожен має право на житло. Право на житло означає перш за все право особи мати житло для власного проживання та для проживання членів її сім'ї. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 3 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав-i в порядку, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_2 неодноразово зверталась до органів внутрішні справ з приводу чинення їй перешкод в користуванні кімнатою 21,5 кв. м., що знаходиться в квартирі АДРЕСА_1 та вселення (а.с.37,38,149). Позивачка мала намір скористатись правом на приватизацію житлової площі, якою користується, однак не змогла цього вчинити, оскільки доступ в спірну квартиру не був забезпечений (а.с.150-152).

В судовому засіданні неодноразово відповідачі за позовом наголошували, що вони проти проживання позивачки в спірній квартирі, оскільки вони вважають її нечемною та непорядною людиною, яка чинить на них тиск, таким чином хоче досягнути своїх корисливих інтересів. Відповідачі посилались на те, що позивачка є власником ? частини квартири АДРЕСА_1. Іншим співвласником є їх син - ОСОБА_10, з яким позивачка раніше перебувала в зареєстрованому шлюбі (а.с.119). В даний час між позивачкою та ОСОБА_10 є спір про поділ спільного майна, в тому числі і вказаної квартири, та позивачка ОСОБА_2 подала даний позов про вселення для того, щоб мати можливість таким чином здійснювати вплив на відповідачів та маніпулювати ними для досягнення необхідного їй результату у поділі майна подружжя.

Отже, пояснення відповідачів по справі, матеріали справи, а також сам факт подачі позивачкою позову про вселення її та дитини в спірну квартиру дають підстави вважати, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованим, оскільки вона не має можливості вселитись, проживати та користуватись виділеною їй рішеннями судів житловою площею, так як відповідачі чинять їй в цьому перешкоди.

Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, тому пояснення відповідачів, щодо зловживання позивачки своїми правами та використовування даного позову, як методу тиску них, суд не може розцінювати як доказ для відмови в задоволенні її позову.

Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

В своєму зустрічному позові ОСОБА_4 та ОСОБА_5 посилались на те, що ОСОБА_2 тривалий час, понад встановлені законодавством строки, без поважних причин не проживає у виділеній їй в користування кімнаті площею 21,5 кв.м., яка знаходиться в квартирі АДРЕСА_1.

Свої посилання обґрунтовували зокрема Актами ЖЕД- 202 від 22.10.2013 року, 07.02.2014 року, (а.с.121,129), заявою -зверненням до Начальника ЖЕД -202 (а.с.122), а також показами свідків.

Так, свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які працюють консьєржами в будинку АДРЕСА_1, в під'їзді, де знаходиться спірна квартира, в судовому засіданні пояснили, що позивачку ОСОБА_2 вони знають, вона є бувшою невісткою відповідачів по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Після 2013 року позивачка до квартири не навідувалась, про її наміри вселитись не повідомляла, не заходила та не цікавилась квартирою більше двох років.

Однак, розглядаючи даний спір суд прийшов до висновку, що причини не проживання ОСОБА_2 та її дочки ОСОБА_3 можна вважати поважними, її позов про вселення та зобов'язання відповідачів не чинити їй перешкод в проживанні, а також надані нею до матеріалів справи докази, спростовують доводи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо її тривалого не проживання в кімнаті площею 21,5 кв.м., в квартирі АДРЕСА_1 без поважних причин. Посилання відповідачів та їх представників на те, що неповнолітня ОСОБА_3 виявила бажання проживати разом з бабусею в м.Вінниця, для чого зверталась до служби у справах дітей Вінницької міської Ради для обстеження умов її проживання (а.с.128,129), суд розцінює, як підтвердження поважності причин не проживання позивачки та неповнолітньої ОСОБА_3 в спірному приміщенні, так як в своїх поясненнях відповідачі та їх представники підтвердили, що таке бажання ОСОБА_3 виявила внаслідок тривалих складних стосунків в сім'ї у зв'язку із розлученням батьків та поділом майна.

Крім того, рішеннями Дарницького районного суду м.Києва від 03.10.2013 року, Апеляційного суду м. Києва від 20.11 2013 року та Ухвалою ВССУ від 13.03.2014 року, ОСОБА_2 була виділена в користування ізольована кімната 21,5 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1, КП «Дирекцією з управління житлового господарства Дарницького району м.Києва» в порядку ст..104 ЖК УРСР, було змінено договір жилого найму спірного приміщення та ОСОБА_2 і її дочка стали наймачами кімнати площею 21,5 кв.м. в спірній квартирі.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться згідно зі ст.72 ЖК України в судовому порядку. Особами, які мають право на звернення до суду з позовною заявою, можуть бути як особи, що мають право постійного користування цим приміщенням, зокрема члени сім'ї, у тому числі ті з них, хто зберігає це право як тимчасово відсутні, так і наймодавці, житлово-експлуатаційні кооперативи, підприємства, організації тощо.

Так як, ОСОБА_2 та неповнолітня ОСОБА_3 наразі не являються членами сім'ї позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а являються окремими наймачами в комунальній квартирі, останні не мали права звертатись з позовом до суду про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Отже, оскільки правом звернення до суду з відповідним позовом мають члени сім'ї (в тому числі колишні), а також наймодавці в тому числі і житлово-експлуатаційна організація, з даним позовом щодо визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мав право звертатись безпосередній наймодавець. Піднаймачі жилого приміщення правом звернення до суду з позовом про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст.71 ЖК УРСР, не передбачено.

Посилання представників позивачів за зустрічним позовом на п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985р. №2, а саме, що «наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився» є неправильним застосуванням норм матеріального права до спірних правовідносин, оскільки, як вже було сказано, ОСОБА_2 скористалась своїм правом на укладення з нею окремого договору найму житлового приміщення в спірній квартирі та стала разом з дочкою наймачем кімнати площею 21,5 в спірній квартирі.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що первісний позов ОСОБА_2 необхідно задовольнити, вселити ОСОБА_2 та її неповнолітню дочку ОСОБА_3 в спірну квартируАДРЕСА_1 та зобов'язати відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити їм перешкод в користуванні кімнатою площею 21,5 кв.м. та місцями загального користування. Позовні вимоги в частині зобов'язання відповідачів надати ОСОБА_2 дублікат ключів від спірної квартири задоволенню не підлягають, оскільки являються питанням виконання судового рішення.

В зустрічному позові необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 71,72,104 ЖК УРСР, ст., Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985р. №2, ст.ст. 10, 60,88, 212, 213, 214, 215, 218, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: КП «Дирекція з управління житлового господарства Дарницького району м.Києва», Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації про вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_2 та неповнолітню ОСОБА_3 в ізольовану кімнату площею 21,5 кв.м., що знаходиться в квартирі АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_3 в користуванні ізольованою кімнатою 21,5 кв.м. та приміщеннями загального користування в квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі по 121,8 грн. з кожного.

В зустрічному позові ОСОБА_4, ОСОБА_5, до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, треті особи: КП «Дирекція з управління житлового господарства Дарницького району м.Києва», Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловою площею - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 29.04.2015 року.

Суддя: