У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Василевича В.С., Ковалевича С.П.,

секретаря судового засідання: Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 15 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 15 липня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 450 грн. щомісячно з подальшою індексацією доходів починаючи з 17 червня 2015 року до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_1, на користь ОСОБА_2 кошти на її утримання в розмірі 200 грн. щомісячно на період її перебування в частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною - сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 17 червня 2015 року до досягнення дитиною трьохрічного віку - тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 450грн. в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 243 грн.60 коп. судового збору.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення сином трьохрічного віку, _____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/1814//2015 Головуючий у суді 1 інстанції: Прачук Л.І.

Доповідач : Демянчук С.В.

оскільки винесене судом без повного дослідження наданих доказів та надання ним належної оцінки.

Зазначає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для вирішення справи і прийшов до помилкових висновків які не відповідають дійсним обставинам справи.

Вказує, що він погоджується з рішенням суду про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 450 гривень щомісячно.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції від 15 липня 2015 року в частині стягнення з нього аліментів на утримання дружини до досягнення сином трьохрічного віку та відмовити в задоволенні даної позовної вимоги та в частині стягнення з нього судового збору в сумі 243 грн. 60 коп., в іншій частині рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1, підтримавши апеляційну скаргу повністю, надав пояснення в межах її доводів.

ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В частині задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка на даний час не працює і не має заробітку, перебуваючи в відпустці по догляду за дитиною до досягнення ним трьохрічного віку, займається доглядом та вихованням дитини сторін, а отже потребує матеріальної допомоги, яка визначена судом першої інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 84 Сімейного Кодексу України, виходячи з матеріальної можливості відповідача.

Щодо даних висновків, суд першої інстанції навів відповідні мотиви та доводи з якими погоджується і колегія суддів.

Згідно до ст. 84 СК України передбачено право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини.

Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 травня 2013 року по даний час. Справа про розірвання шлюбу сторін знаходиться на розгляді в суді і сторонам надано термін на примирення.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_1). (а.с.2).

З січня 2015 року по даний час син ОСОБА_3 проживає з матір"ю і знаходиться на її утриманні.

Також встановлено, що відповідач офіційно не працює і не має сталого заробітку. Однак, з грудня 2014 року і на час ухвалення рішення судом першої інстанції відповідач перебував на обліку як безробітний в Радивилівському районному центрі зайнятості і отримує допомогу по безробіттю. За період з грудня 2014 року по червень 2015 року розмір його допомоги по безробіттю склав 8210 грн. 42 коп., середньомісячний розмір становив 1400-1450 грн.. Дане доводиться довідкою Радивилівського РЦЗ № 334 від 30 червня 2015 року.

Позивачка в апеляційному суді пояснила, що вона перебуває в скрутному матеріальному становищі, оскільки отримує допомогу лише 150 грн. щомісячно. Відповідач матеріальної допомоги не надає, тому їй вкрай тяжко утримувати дитину та себе.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачка має право на утримання від відповідача в зв'язку з тим, що вона займається доглядом і вихованням їх малолітнього сина, в даний час перебуває у частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку і потребує матеріальної допомоги, а, оскільки відповідач є працездатний, отримує допомогу по безробіттю та має матеріальну можливість надавати допомогу на утримання дружини на період її перебування у відпустці по догляду за їх спільною дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Жодних належних та достатніх доказів в підтвердження неможливості надавати матеріальну допомогу, яка визначена судом в розмірі 200 грн. щомісячно, відповідач суду не надав. Оцінюючи розмір допомоги в сумі 200 грн. колегія суддів враховує, що на даний час така сума коштів є такою, що зможе лише підтримати позивачку в мінімальних потребах на їжу.

З урахуванням вірно встановлених фактичних даних, судова колегія вважає оскаржуване рішення суду правильним по суті та ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до норм процесуального права передбачається, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності; в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких належних та, заслуговуючих на увагу доказів, які б спростовували висновки суду, відповідач суду не надав.

Поскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, та, враховуючи, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно встановив дійсні обставини справи, з'ясував характер взаємовідносин сторін, постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, та зважаючи, що не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, ст.ст. 84, 180 - 183 СК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : В.С. Василевич

С.П. Ковалевич