АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/77/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Варвус Ю.Д.,

суддів: Заїки В.М., Пастощука М.М.,

при секретарі: Кошельнику В.М.,

за участю: ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк" на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк" про визнання недійсними окремих положень кредитного договору та стягнення зайво сплачених коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись в суд із зазначеним позовом вказував, що 08 вересня 2011 року між ним та ПАТ „Альфа-Банк" було укладено кредитний договір №401011002, згідно умов якого йому було надано споживчий кредит у розмірі 10444 грн. 06 коп. для придбання товарів та послуг. Станом на дату подання даного позову дія кредитного договору закінчилась, тіло кредиту та проценти за користування кредитними коштами ним виплачено у повному обсязі - останній платіж здійснено в 2013 році. 08 травня 2014 року він звернувся до відділення ПАТ „Альфа-Банк" у м. Хмельницькому із проханням надати йому інформацію про рух коштів по кредитному рахунку НОМЕР_1, який було відкрито для зарахування на нього наданих йому у кредит коштів. Співробітник банку повідомила йому, що виписка по рахунку є платною послугою і становить 75 грн. З приводу відмови йому у наданні виписки він звернувся до відповідача письмово. Проте, листом №41196-23.1-б/б від 14 травня 2014 року у видачі довідки йому було відмовлено. Окрім процентної ставки за користуванням кредитом, ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Мазурок О.В. Категорія: 19,27

Доповідач: Варвус Ю.Д.

підпунктом „б" п.2.8 кредитного договору передбачено щомісячний платіж за надання виписок (інформації) за рахунком у розмірі 0,99% від суми кредиту, який суперечить положенням ч.4 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів", відповідно якого споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.

Також, відповідно до п.4 кредитного договору передбачено так зване третейське застереження, згідно якого сторони у випадку виникнення спорів щодо виконання, зміни та розірвання договору зобов'язані звертатися до Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації „Всеукраїнський фінансовий союз", що повністю суперечить положенню п.14 ч.1 ст. 6 Закону України „Про третейські суди", згідно якого третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки) (частину першу статті 6 доповнено пунктом 14 згідно із Законом №2983-VІ від 03 лютого 2011 року.

Враховуючи викладене, просив суд визнати підпункт „б" пункту 2.8 та пункт 4 кредитного договору №401011002 від 08 вересня 2011 року недійсним; стягнути з відповідача на його користь зайво сплачені у вигляді оплати за надання виписок по рахунку (за управління кредитом) грошові кошти у розмірі 2481 грн. 06 коп.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 31 жовтня 2014 року позов задоволено. Визнано підпункт „б" пункту 2.8, пункт 4 кредитного договору №401011002 від 08 вересня 2014 року недійсними; стягнуто з ПАТ „Альфа-Банк" на користь ОСОБА_1 зайво сплачені кошти у розмірі 2481 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ „Альфа-Банк" не погоджується з рішенням суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 Рішення суду вважає неправомірним через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність окремих фактів, які суд визнав встановленими, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на момент укладення кредитного договору 08 вересня 2011 року ч.4 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" була викладена в іншій редакції і вимог стосовно заборон кредитодавцю встановлювати комісію в кредитних угодах взагалі не містила. Також, із змісту третейського застереження, встановленого п.4 кредитного договору слід вбачати, що сторони на стадії укладення договорів, включили до нього умову про розгляд спору в третейському суді, який може виникнути у зв'язку з укладенням та виконанням цього договору, обравши спосіб захисту, що передбачений ст. 16 Цивільного кодексу України. Однак, третейська угода про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Апеляційна скарга ПАТ „Альфа-Банк" підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 08 вересня 2011 року між ПАТ „Альфа-Банк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №401011002, згідно умов якого йому було надано споживчий кредит у розмірі 10444 грн. 06 коп. для придбання товарів та послуг з визначенням строку повернення 09 вересня 2013 року та виплатою за користування кредитом 0,01% річних. Підпунктом „б" пункту 2.8 даного договору передбачався щомісячний платіж за надання виписок (інформації) за рахунком у розмірі 0,99% від суми кредиту. Дія кредитного договору закінчилася, останній платіж на погашення кредиту позивачем був внесений в 2013 році.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 і визнаючи недійсним підпункт „б" пункту 2.8 кредитного договору №401011002 від 08 вересня 2011 року, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог Закону України „Про захист прав споживачів" кредитодавцеві забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки він зроблений без урахування обставин справи та вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства.

Відповідно до п. 4 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" (в редакції Закону України від 01 грудня 2005 року, що діяла на день укладення позивачем кредитного договору) споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Пунктом 3.6 постанови Правління НБУ від 10 травня 2007 року №168 „Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" передбачено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин ( укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Виходячи з викладеної в підпункті „б" п.2.8 кредитного договору №401011002 від 08 вересня 2011 року домовленості сторін щодо надання (інформації) виписок за рахунком, то дані дії банк здійснював не на свою користь, а на користь споживача, направляючи останньому SMS повідомлення по стану кредитного рахунку.

Крім того, ч.1 ст.627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Доказів, які б свідчили про здійснення будь-якого тиску зі сторони банку на позивача при укладенні зазначеного кредитного договору суду не надано. Не були встановлені такі і в судовому засіданні.

Суд першої інстанції даних обставин та вимог закону не врахував і дійшов помилкового висновку про недійсність підпункту „б" пункту 2.8 кредитного договору №401011002 від 08 вересня 2011 року та повернення позивачу зайво сплачених коштів, тому, відповідно до п.п. 2, 4 ст.309 ЦПК України, рішення суду в цій частині не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні зазначених позовних вимог.

Що стосується рішення суду в частині визнання недійсним п.4 кредитного договору №401011002 від 08 вересня 2011 року, згідно якого сторони у випадку виникнення спорів щодо вирішення спорів щодо виконання, зміни та розірвання договору зобов'язані звертатися до Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнські громадські організації „Всеукраїнський фінансовий союз", то воно є правильним, ґрунтується на матеріалах справи, відповідає п.14 ч.1 ст.6 Закону України „Про третейські суди" (в редакції Закону України від 03 лютого 2011 року), яка передбачає заборону розглядати третейським судам справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Доводи апеляційної скарги щодо задоволення даних позовних вимог не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом при розгляді цієї вимоги не вірно встановлені та перевірені обставини, які мають значення для правильного її вирішення, порушення норм матеріального чи процесуального права, тому підстав для скасування рішення суду в цій частині не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк" задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2014 року в частині визнання недійсним підпункту „б" пункту 2.8 кредитного договору №№401011002 укладеного 08 вересня 2011 року між публічним акціонерним товариством „Альфа Банк" та ОСОБА_1 та стягнення зайво сплачених коштів у розмірі 2481 грн.60 коп. скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства „Альфа Банк" про визнання недійсним підпункту „б" пункту 2.8 кредитного договору №№401011002 укладеного 08 вересня 2011 року між публічним акціонерним товариством „Альфа Банк" та ОСОБА_1 та стягнення зайво сплачених коштів відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Ю.Д. Варвус