РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

Справа №668/13282/15-ц

Пров. №2/668/3568/15

21.12.2015

Суворовський районний суд м. Херсона у складі:

головуючий суддя - Гаврилов Д.В.,

при секретарі - Підгрушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватне підприємство «Жилтранс», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про зняття її з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про зняття особи з реєстраційного обліку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстрований її колишній власник ОСОБА_2, який з 1995 року в ній не проживає, місцезнаходження його не відоме. Особистих речей відповідача в квартирі не має, його перебування на реєстраційному обліку перешкоджає позивачу на власний розсуд користуватися та розпоряджатись своїм майном.

Представник позивача в судове засідання не зявився, до суду надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 (витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, свідоцтво про право власності).

В даній квартирі зареєстрований ОСОБА_2 (довідка адресно-довідкового бюро від 06.11.2015 року). Згідно договору дарування від 25.02.1995 року відповідач подарував ОСОБА_3 спірну квартиру, а вона в свою чергу, згідно договору дарування від 30.12.1998 року, подарувала квартиру ОСОБА_4. Згідно договору дарування від 03.11.2009 року майно належить позивачу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач в спірній квартирі не проживає вже більше 20 років, особистих речей в ній не має.

За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише при наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення прав членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сімї на користування цим будинком.

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) (на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810, 814 ЦК України) .

Частина ж 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Тобто чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника.

Зазначене відповідає усталеній практиці Верховного Суду України, зокрема аналогічні висновки містяться в ухвалах від 18.09.2008 року (справа № 6-10723св08), від 24.09.2008 року (справа № 6-2778св08) та від 13.07.2011 року (справа № 6-55662св10). Крім того, аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в Аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ (розділ «Усунення перешкод у здійсненні власниками права користування та розпоряджання майном»), де також зазначено, що право члена сімї власника на користування житлом є сервітутним правом і може бути припинено на підставі ст. 406 ЦК України за рішення суду.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Положеннями ст. 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач є колишнім власником спірної квартири та не є членом сім'ї позивача, за місцем реєстрації не проживає з часу дарування квартири. Отже, як колишній власник, відповідач втратив право користування нею.

Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Тобто зняття особи з реєстраційного обліку є похідним від визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За наявності відповідного судового рішення органи міграційної служби зобовязані зняти особу з реєстраційного обліку.

Керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 379, 383, 391, 405, 406, 810, 814 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 209, 212-215, 218, 224-233 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_5