Ухвала

іменем україни

23 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Промекономбанк» про повернення вкладу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Донецької області від 24 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 08 січня 2014 року він уклав із Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Промекономбанк» (далі ПАТ КБ «Промекономбанк») договір банківського вкладу № 55266 на суму 10 тис. доларів США та 13 січня 2014 року - договір № 55964 на суму 10 тис. доларів США. Зазначив, що після закінчення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Промекономбанк» з'явилася інформація у вигляді оголошення, що Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк») проводить перереєстрацію вкладників та виплату грошових коштів, тому у вересні 2014 року позивач звернувся до останнього, де перереєстрував та переоформив документи за вищевказаними договорами. Проте залишилися невиплаченими грошові кошти за двома депозитними договорами: від 08 січня 2014 року № 55266 на суму 10 тис доларів США та від 13 січня 2014 року № 55964 на суму 10 тис. доларів США. Звернувшись до економістів ПАТ «Фідобанк» щодо залишку неотриманих грошових коштів, які не потрапили під Фонд гарантування вкладів, позивач отримав рекомендацію, що із цього питання звертатися до ПАТ КБ «Промекономбанк». Однак Краматорське відділення ПАТ КБ «Промекономбанк» було закрито постійно, на телефонні дзвінки не відповідали, інформацію можливо було отримати лише із оголошення на дверях відділення. Після цього позивач у вересні 2014 року звернувся до Національного банку України (далі - НБ України) із листом, у якому зазначив, що він не може вирішити питання про отримання компенсації за вкладами, які не підпали під виплати, що здійснював Фонд гарантування вкладів, у відповідь на який у жовтні 2014 року отримав повідомлення, що його лист переадресовано до Фонду гарантування вкладів. Оскільки відповідь із фонду не надійшла, тому позивач у лютому 2015 року звернувся особисто з листом до Фонду гарантування вкладів з питанням про компенсацію за невиплаченими вкладами та додав копії відповідних документів, де дізнався, що його грошові кошти заблоковано та проводиться перевірка, водночас рекомендовано звернутися до ПАТ КБ «Промекономбанк». Так, із відповіді Фонду гарантування вкладів від 14 травня 2015 року вбачається, що позивача зареєстровано у Фонді гарантування вкладів 06 квітня 2015 року один раз, однак позивачу не зрозуміло, чому Фонд не зареєстрував його листа, який був переадресований НБ України 02 жовтня 2014 року. На думку позивача, Фонд гарантування вкладів та ПАТ КБ «Промекономбанк» не виконали взятих на себе зобов'язань. Зокрема, Фонд гарантування вкладів не зареєстрував листа позивача, який був переадресований із НБ України 02 жовтня 2014 року, а ліквідатор ПАТ КБ «Промекономбанк» посилався на начебто пропущені строки подачі заяви, тоді як лист позивача відправлений до НБ України 20 вересня 2014 року, а із НБ України 02 жовтня 2014 року переадресований до Фонду гарантування вкладів.

За таких обставин позивач просив зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ КБ «Промекономбанк» ОСОБА_5 зареєструвати його в реєстр кредиторів, а також стягнути з ПАТ КБ «Промекономбанк» на свою користь грошові кошти за договорами банківських вкладів від 08 січня 2014 року № 55266 у сумі 10 тис. доларів США та від 13 січня 2014 року № 55964 у сумі 10 тис. доларів США, а також проценти за вказаними договорами: за договором № 55266 за період із 08 січня 2014 року до 22 серпня 2014 року у сумі 732,02 доларів США; за договором № 55964 за період із 13 січня 2014 року до 22 серпня 2014 року у сумі 715,04 доларів США, крім того, просив стягнути понесені ним судові витрати у сумі 243 грн 60 коп.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 08 липня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «Промекономбанк» на користь ОСОБА_4 10 тис. доларів США за договором банківського вкладу від 08 січня 2014 року № 55266 та 10 тис. доларів США за договором банківського вкладу від 13 січня 2014 року № 55964, а також проценти за договором № 55266 за період із 08 січня 2014 року до 22 серпня 2014 року у сумі 732,02 доларів США та проценти за договором № 55964 за період із 13 січня 2014 року до 22 серпня 2014 року у сумі 715,04 доларів США, а всього - 21 447,06 доларів США.

Вирішено питання про судові витрати.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 24 вересня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції, у задоволенні указаного позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Рішення апеляційного суду відповідає наведеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Задовольняючи частково указаний позов, суд першої інстанції виходив із того, що порушені права позивача як вкладника за відповідними договорами підлягають захисту у визначений позивачем спосіб шляхом стягнення на його користь грошових коштів із ПАТ КБ «Промекономбанк», із яким позивач перебував у договірних відносинах.

При цьому суд відхилив доводи відповідача ПАТ КБ «Промекономбанк» про те, що відповідачем (боржником) повинно бути ПАТ «Фідобанк», оскільки, як зазначив суд, виходячи зі змісту заперечень відповідача проти позову, до ПАТ «Фідобанк» перейшли зобов'язання за договорами банківських вкладів від 11 березня 2013 року № 39803-156 та № 39802-156, тоді як позивач просить стягнути суми вкладів за договорами банківських вкладів від 08 січня 2014 року № 55266 та від 13 січня 2014 року № 55964.

Крім того, суд дійшов висновку про непоширення на спірні правовідносини положень ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки позивач є вкладником банку, а не кредитором і відповідно до Конституції України та цивільного законодавства, які мають вищу юридичну силу, вклади повнинні бути повернуті законному власнику.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов'язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Промекономбанк» ОСОБА_5 зареєструвати і внести позивача до реєстру кредиторів, суд виходив із того, що вказані позовні вимоги пред'явлено до неналежного відповідача - ПАТ КБ «Промекономбанк», а не до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Промекономбанк» ОСОБА_5, при цьому позивач не просив замінити відповідача, або залучити до участі у справі співвідповідача.

Однак із вказаними висновками суду першої інстанції обґрунтовано не погодився апеляційний суд та правильно вважав, що на спірні правовідносини поширюються положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Статтею 36 зазначеного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації, зокрема, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку, зокрема, щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Враховуючи, що постановою правління НБ України від 05 вересня 2014 року № 552 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Промекономбанк», на виконання якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 08 вересня 2014 року № 86 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Промекономбанк» строком на 1 рік із 08 вересня 2014 року до 08 вересня 2015 року», а в подальшому продовжено цей строк до 08 вересня 2016 року, то апеляційний суд дійшов правильного висновку, що із цього часу ПАТ КБ «Промекономбанк» не має права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто фактично позбавлений права виконувати будь-які операції за рахунками клієнтів, у тому числі здійснювати будь-які перерахування із рахунку, відкритого на ім'я позивача.

Отже, починаючи із 08 вересня 2014 року ПАТ КБ «Промекономбанк» здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив із відсутності правових підстав для стягнення на користь позивача грошових коштів із ПАТ КБ «Промекономбанк» як сторони за вищевказаними договорами банківського вкладу, оскільки суми вкладів за договорами не може бути стягнуто поза межами ліквідаційної процедури.

Крім того, апеляційний суд установив, що на виконання рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Промекономбанк» підписано із ПАТ «Фідобанк» договір про передачу частини активів та зобов'язань ПАТ КБ «Промекономбанк», відповідно до якого ПАТ «Фідобанк» набуло усіх прав та обов'язків боржника перед вкладниками ПАТ КБ «Промекономбанк» щодо повернення грошових коштів вкладників, залучених останнім, і сплати процентів за договорами банківського рахунку/вкладу (у тому числі за іменними ощадними сертифікатами), укладеними ПАТ КБ «Промекономбанк», у межах 200 тис. грн.

За таких обставин суд дійшов висновку, що із дня підписання договору про передачу частини активів та зобов'язань ПАТ КБ «Промекономбанк» виконання ПАТ «Фідобанк» зобов'язань перед вкладниками здійснюватиметься на тих самих умовах, що існували на момент переходу таких зобов'язань.

Крім того, апеляційний суд установив, що між позивачем та відповідачем 11 березня 2013 року було укладено два депозитні договори № № 39802-156 та 309803-156, за якими позивач отримав у ПАТ «Фідобанк» гарантовану законом суму.

Отже, ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку відповідно до вимог ст. ст. 212, 303 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку недопустимо.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 24 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

І.К.Парінова

О.В.Ступак