Справа №1324/62/12
Провадження №2/442/142/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді - Грицай М.М.,

з участю секретаря - Антоненко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, Управління містобудування, архітектури та землекористування Трускавецької міської ради, Трускавецька міська рада Львівської області, про визнання самочинним незавершеного будівництва та зобов'язання до його знесення, визнання договорів дарування нікчемними, визнання протиправними п.10 рішення Трускавецької міської ради №275 від 16.02.2012 року та п.7, п.7.1 рішення Трускавецької міської ради №468 від 21.02.2013 року та їх скасування, визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та його скасування, визнання Дозволу на виконання будівельних робіт неправомірним та його скасування, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому, уточнивши та збільшивши позовні вимоги, просить визнати підвальне (цокольне) приміщення - 5% незавершене будівництво, виконане з істотним порушенням таблиці 3.1, таблиці 3.3 ДБН 360-92**, яке знаходиться на відстані 5м від фасаду її житлового будинку на АДРЕСА_1, самочинним будівництвом, зокрема, у зв?язку з відсутністю проектної документації на вказаний об?єкт, який збудований без дозволу на виконання будівельних робіт; зобов?язати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знести об?єкт самочинного будівництва, як такий, що не має права на існування; визнати договір дарування 1/2 частини 5% незавершеного будівництва від 13.12.2011 року та договір дарування 1/2 частини 5% незавершеного будівництва від 24.12.2011 року нікчемними, як такі, що укладені щодо самочинного будівництва; визнати п.10 рішення Трускавецької міської ради №275 від 16.02.2012 року таким, що прийнятий з порушенням п.5 ст.116 ЗК України; визнати п.7, п.7.1. рішення Трускавецької міської ради №468 від 21.02.2013 року такими, що прийняті з пopyшeнням п.2 ст.124 ЗКУ. та скасувати їх; визнати, відповідно до п.3 ст.215 ЦКУ, договір оренди земельної ділянки, укладений між Трускавецькою міською радою та орендарем ОСОБА_4 26.03.2013 року, недійсним, як такий, що прийнятий з порушенням п.1 ст. 228, ст.331, ст.376 ЦКУ, ст. 7 Закону України «Про оренду землі», п.2 ст.124 Земельного Кодексу, та скасувати; визнати Дозвіл №8/8-10 від 16.04.2010 року, виданий ОСОБА_3, таким, що виданий з порушенням чинного законодавства у галузі будівництва і скасувати.

Позов мотивує тим, що 20.09.2011 року ОСОБА_3 розпочато будівництво на вул.Мазепи з порушенням будівельних, санітарних та протипожежних норм. Дане будівництво було розпочате на відстані 3,5 м від фундаменту її будівлі, однак, після її звернення у державні інстанції, ОСОБА_3 перелаштував фундамент на 1,40 м від фасаду її будинку. Земельна ділянка була надана ОСОБА_3 в оренду у 2007 році, проте, будівництво останній розпочав лише у 2011 році, чим, вважає, порушив умови договору оренди. За час розгляду справи нею з?ясовано, що будівництво велося по сфальсифікованому проекту. Відповідно до п. 1 ст. 374 Цивільного кодексу України таке будівництво є самочинним. На дане будівництво, готовністю 5%, відповідачем ОСОБА_3 09.12.2011 року набуте право власності. Договорами дарування від 13.12.2011 року та 24.12.2011 року, що по суті є одним договором на 1/2 частки незавершеного будівництва, половина фундамента перейшла у власність ОСОБА_4 Однак, з договору дарування не зрозуміло, яка саме частина фундамента подарована 13.12.2011 року, а яка - 24.12.2011 року, оскільки фундамент не був розділений на частини. Відповідно, і орендована земельна ділянка, на яку нотаріус зіслався у договорі дарування, не поділена. Тому, як вбачається з Витягу про державну реєстрацію від 16.12.2011 року та листа інспекції ДАБК №7/13-6-2561 від 30.04.2013 року, право власності ОСОБА_6 зареєстровано на 1/2 частки даного незавершеного будівництва. Згідно Витягу про державну реєстрацію від 09.12.2011 року на ОСОБА_3 право власності зареєстровано на 1/1 частину незавершеного будівництва.

Відповідно до рішення Трускавецької міської ради № 193 від 09.09.2011 року, ОСОБА_3 було поновлено договір оренди земельної ділянки від 24.07.2007 року терміном на 1 рік (до 24.07.2012 року.) Рішенням Трускавецької міської ради № 276 від 16.02.2012 року ОСОБА_6 надано дозвіл на виготовлення технічної документації для надання в оренду земельної ділянки з земель, що перебувають у користуванні ОСОБА_3 (право власності оформлено тільки на 1/2 частину фундамента). Відповідно до п. 7, п.7.1 рішення Трускавецької міської ради №468 від 21.02.2013 року, п.6 договору оренди земельної ділянки з ОСОБА_3 втратив силу, але даний договір (рішення міської ради №193 від 09.09.2011 року) втратив силу ще 24.07.2012 року, а пунктом 7.1 з 21.02.2013 року ОСОБА_4 надано право на оренду земельної ділянки за рахунок земель, що перебували в оренді ОСОБА_3

Зазначає, що заявлені позовні вимоги стосуються самочинного будівництва (п .9 ст. 37 Закону України №3038 від 17.02.2011 р.), яке відповідно до ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року має бути знесене. Суть даного позову - це будівництво по сфальсифікованому проекту і без відповідного дозволу на виконання будівельних робіт. Наданий суду дозвіл не стосується будівельних робіт, що виконуються. Проектна документація на будівництво відсутня. Документацію, яку представив суду відповідач, вважає фальсифікатом, за який, відповідно до Закону України «Про правопорушення у сфері містобудівної діяльності», настає відповідальність.

Будівництво підвальних або цокольних приміщень (розріз 1-1 у справі), а саме ці приміщення є предметом позовних вимог, так званого 5% незавершеного будівництва, проектною документацією, яку відповідач долучив до матеріалів справи, не передбачено. Таким чином, вважає, що дозволу на будівництво предмету позовних вимог, відповідач не отримував. Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦК України будівництво, виконане без проектної документації та без дозволу на виконання будівельних робіт, є самочинним.

Як вбачається з проектної документації, що знаходиться в матеріалах справи, будівництво офісних приміщень, на плані 8x8 м, прив?язано до кафе «Чебуречна» на відстані 2м, що є саме по собі грубим порушенням ДБН, а орендована земельна ділянка 8x8м прив?язана до кафе «Чебуречна» на відстані 3 м. Таким чином, у плані будівництво офісних приміщень запроектовано не на орендованій земельній ділянці. Крім того, відповідно до додатку 3.1 ДБН 360-92**, мінімальна відстань між об?єктами має бути 6 м, щоб не заблоковувало проїзд до існуючого кафе. Вважає, що саме по цій причині відповідачі «зробили їй послугу і відійшли на 1,5 м від її будови».

Представлений відповідачем дозвіл №8/8-10 від 16.04.2010 року, виданий інспекцією ДАБК у Львівській області, не передбачає будівництво цокольних або підвальних приміщень. Відповідач подарував ? 5% незавершеного будівництва договором від 16.12.2011 року та ? 5% незавершеного будівництва договором від 24.12.2011 року ОСОБА_4 Вважає, що поділ 5% незавершеного будівництва на частини, відповідно до чинного законодавства, неправомірний, так як при цьому втрачається цільове призначення об?єкту будівництва. Фундамент є неподільним. Таким чином, на її думку, відповідачем порушено ч.2 ст. 183 ЦК України. Відповідно до п. 1 ст. 203, ст.215 ЦК України, такий правочин є нікчемним. Відповідно до п.2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво не набуває права власності на нього, відповідно до ст.331 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва.

Вважає, що чинним законодавством не передбачено, яким чином можна поділити незавершене будівництво та частинами подарувати, закон забороняє такий поділ. А основне, те, що дарувалося, взагалі не має право на існування та не передбачено проектною документацією. Відповідно два договори дарування об?єкта 5% незавершеного будівництва, якими перейшло право власності в грудні 2011 року на самочинне будівництво від ОСОБА_3 до ОСОБА_4 є відповідно до п.1 ст.215 нікчемними. Таким чином, на її думку, всі документи, які є похідними від нікчемного правочину, є незаконними і мають бути скасовані судом. Це стосується рішень Трускавецької міської ради №275 п.10 від 16.02.2012 року, п. 7, п.7.1 рішення Трускавецької міської ради №468 від 21.02.2013 року, договору оренди земельної ділянки, укладеного між Трускавецькою міською радою та ОСОБА_4, від 26.03.2013 року, реєстрації права власності на 5% незавершене будівництво ОСОБА_4 та реєстрації права на орендовану земельну ділянку.

Також правочин між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 вважає фіктивним. ОСОБА_3, який з 2007 року одержав земельну ділянку в оренду, для будівництва офісних приміщень, не мав коштів навіть котлован вирити. Однак, у вересні 2011 року, за декілька днів будує (підвальні) цокольні приміщення з грубим порушенням будівельних норм і правил, а вже в грудні того ж таки 2011 року дарує 5% незавершене будівництво. Відповідно до договору дарування від 13.12.2011 року та договору дарування від 24.12.2011 року, дарований об?єкт позначений літерою «А1». Однак, підвальні (цокольні) приміщення взагалі проектною документацією не передбачені. Все це свідчить про те, що право власності на так зване 5% незавершене будівництво від ОСОБА_3 до ОСОБА_4 перейшло з грубим порушенням чинного законодавства по нікчемним, фіктивним договорам дарування, і, відповідно, має бути скасовано судом.

Крім того, як вбачається з п.6 рішення Трускавецької міської ради № 468 від 21.02.2013 року, подарувавши об'єкт 5% незавершеного будівництва в грудні 2011 року, відповідач ОСОБА_3 залишається орендарем земельної ділянки, наданої в оренду для будівництва цього об'єкту до лютого 2013 року. Об?єкт будівництва два роки перебуває у власності ОСОБА_4, земельна ділянка в цей період - в оренді ОСОБА_3 Окрім того, що договір оренди земельної ділянки між ОСОБА_4 і Трускавецькою міською радою від 26.03.2013 року укладений внаслідок неправомірних правочинів, міська рада надала в оренду земельну ділянку для будівництва та обслуговування офісних приміщень особі, яка не є фізичною особою підприємцем та з грубим порушенням ст.7 Закону «Про оренду землі», п.2 ст.124 та п.5 ст.116 «Земельного Кодексу», п.1 ст.377 ЦК України.

Вважає, що відповідач ОСОБА_3 отримав земельну ділянку в оренду не для будівництва, тобто, не для використання її за цільовим призначенням, а для наживи. Отримавши земельну ділянку в 2007 році, відповідач приступив до будівництва лише у 2011 році, коли вже знайшов обдарованого.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні уточнені та збільшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задоволити. Пояснила, що вона звернулась з даним позовом до суду на підставі ст.391 ЦК України. Як вбачається з перерізу 1-1, будівництво підвального приміщення проектною документацією не передбачено. Тобто, відповідач збудував підвальне приміщення без проекту і дозволу на будівництво. Таке будівництво відповідно до ст. 376 ЦК є самочинним. Відповідно до поверхневих планів, розмір забудови становить 8x8м. Згідно з ДБН 360- 92** табл. 3.3, відстані між житловими, громадськими, житловими і громадськими будинками слід приймати відповідно до поверхні будинку, що затіняє, тобто, фасаду її будинку. Ця відстань має бути не менше 6м для одноповерхових будівель, 2-4 поверхових - не менше 15м. У судовому процесі при розгляді справи відповідач ОСОБА_3 долучив до матеріалів справи проектну документацію та дозвіл на виконання будівництва офісних приміщень. Як вбачається з перерізу 1-1 будівництво підвального приміщення проектною документацією не передбачено. Тобто відповідач збудував підвальне приміщення без проекту і дозволу на будівництво. Таке будівництво відповідно до ст. 376 ЦК є самочинним. Відповідно до поверхневих планів розмір забудови становить 8x8м. Тобто відповідач будує на відстані 3,5м від фасаду її будинку. Відповідно до ДБН 360- 92** табл. 3.3 відстані між житловими, громадськими, житловими і громадськими будинками слід приймати відповідно до поверхні будинку, що затіняє, тобто фасаду її будинку. Ця відстань має бути не менше 6м для одноповерхових будівель, 2-4 поверховими не менше 15м. Земельна ділянка під будівництво їй була надана в оренду рішенням Трускавецької міської ради № 649 від 28.04.2006 року. У березні 2007 року почали забудову. 20.09.2011 року, на відстані 3,5 м від повздовжньої стіни її власного вже збудованого будинку, розпочав будівництво ОСОБА_3, яке тривало лише 3 дні. Вважає, що розпочате будівництво з порушенням відстані до повздовжньої сторони її будови унеможливить експлуатацію такої, оскільки повністю буде її затіняти.

Несподіване будівництво розпочалося перед фасадом її будинку, де вікна кімнати, а також балкон, виходять у сторону будівництва. Таке розпочате ОСОБА_3 у вересні 2011року і є грубим порушенням протипожежних норм, обов'язкового додатку 3.1 до ДБН 360.92. Мінімальний протипожежний розрив між об'єктами будівництва становить 6м. На сьогоднішній день відстань від її будинку до об?єкта 5% незавершеного будівництва відповідачів становить 5м. На час початку проведення будівельних робіт ОСОБА_3, нею вже був збудований її триповерховий будинок. Відповідно до ДБН 360.92 табл.3.3, відстань між житловими, громадськими, житловими і громадськими будинками слід приймати відповідно до поверхні будинку, що затіняє, тобто до фасаду її будинку. Ця відстань має бути між 2-4 поверховими будинками 15м. Розміщення і орієнтація житлових будинків та громадських споруд має здійснюватися з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та норм освітлення, відповідно до ДБН 360.92. За той час, поки ОСОБА_3 шукав покупця на орендовану земельну ділянку, нею був збудований і згодом зданий в експлуатацію житловий будинок і магазин. На завершений будівництвом об?єкт отримано в 2012 році свідоцтво на право власності. На сьогоднішній день, вважає, на орендованій відповідачами земельній ділянці взагалі нічого відповідно до ДБН та санітарних норм не можна будувати. Тому просить суд визнати об?єкт незавершеного будівництва самочинним, так як таке розпочато з грубим порушенням будівельних норм, і зобов?язати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 його знести.

Позивач доповнила, що проектна документація ОСОБА_3 розроблена і затверджена тільки для нього ж самого; прив?язка офісних приміщень здійснена до існуючого кафе „Чебуречна". Кожний забудовник сам розробляв проектну документацію, затверджував її, будував, здавав в експлуатацію об?єкт будівництва не залежно від інших забудовників. Наміри ОСОБА_3 стосовно забудови земельної ділянки, до вересня 2011 року їй не були відомі. Відповідач ОСОБА_3 не міг не бачити, що вони будують, однак, ніколи і нікуди не звертався. Вона вважала, що, так як земельна ділянка не використовувалась на протязі трьох років (з 2007 по 2010 роки), то відповідач ОСОБА_3 втратив право на оренду. Вони з чоловіком розпочали будівництво в березні 2007 року, і відповідно до чинного законодавства в березні 2012 року збудований об?єкт був зданий в експлуатацію; в серпні 2012 року отримала свідоцтво на право власності житлового будинку і свідоцтво на право власності магазину. Таким чином, на самочинне будівництво не можливо отримати право власності, його не можливо подарувати, самочинне будівництво, яке виконано з грубим порушенням будівельних норм, має бути знесене. Таким чином, вважає, що докази, представлені відповідачами, про правочини, виконані з самочинним будівництвом, є грубим порушенням чинного законодавства України.

Звертає увагу на те, що будь-яке будівництво на відстані менше 15м від фасаду її будинку є істотним порушення будівельних норм і правил, а відповідно до п.1 ст.376 ЦК є самочинним будівництвом. Тому не має значення хто є власником 5% незавершеного будівництва: ОСОБА_3 чи ОСОБА_4, оскільки воно виконане з істотним порушенням будівельних норм і правил, а саме на відстані 5м від фасаду її житлового будинку, дане 5% будівництво є самочинне, а самочинне будівництво має бути знесене. Обдарований ОСОБА_4 мав чітко знати, що до нього перейшли не тільки права, але й зобов?язання знести об?єкт самочинного будівництва.

Таким чином, нікчемні правочини призвели до того, що ОСОБА_3 порушив її право на експлуатацію свого будинку.

Зазначає, що з метою укладення нікчемних правочинів, відповідач ОСОБА_3 на земельній ділянці 8x8 м переробляє проект, у плані фундаменти 8х8 м, а вхід і відмостка не передбачені проектом, площа забудови 64 кв.м., в генплані - 42 кв.м., а в договорі оренди ОСОБА_4 подаровано 5% незавершене будівництво площею 48 кв.м. Це все відповідачем ОСОБА_3 було зроблено лише для того, щоб заключити нікчемні правочини. Саме через ці правочини відповідачем ОСОБА_3 було порушено її право на експлуатацію свого будинку. І це дає їй право, відповідно до п.3 ст.215 Цивільного кодексу, ставити позовні вимоги про нікчемність правочинів.

Вона, володіючи своїм майном, не може задіяти магазин, так як підвальні цокольні приміщення затіняють вікна і вхід у магазин, створюють умови, які відлякують покупців. Відповідно до ст. 391 ЦК України просить захистити її права, оскільки проблему створили ті обставини, що відповідач ОСОБА_3 знайшов покупця на орендовану земельну ділянку і нікчемними договорами дарування подарував таку; міська рада заключила нікчемний Договір оренди земельної ділянки з ОСОБА_4 від 26.03.2013 року. Як вбачається з матеріалів справи, Департамент АБІ не може втрутитися в дане самочинне будівництво, зобов'язати забудовника його знести та відновити її право на експлуатацію свого майна, так як воно є власністю ОСОБА_4, здобутою по нікчемним правочинам в порушення ст.328 ЦК. За таких обставин просить задовольнити її позовні вимоги. Також просить врахувати те, що ФОП ОСОБА_3 не мав намір забудовувати земельну ділянку, надану для будівництва та обслуговування офісних приміщень. Земельну ділянку він взяв в оренду, як з'ясувалося в судовому розгляді, для наживи. Якщо б вона знала про наміри ОСОБА_3 будуватися, то зі сторони його будови зробила б глуху стіну, змінила б вхід у магазин і можливо не вкладала б кошти в будівництво триповерхового будинку. Таким чином, на самочинне будівництво, а воно являється таким, так як виконано з грубим порушенням ДБН 360-92, не можливо отримати право власності, його неможливо подарувати, самочинне будівництво, яке виконано з грубим порушенням будівельних норм, має бути знесене.

Доповнила, що договори дарування, рішення Трускавецької міської ради та договір оренди земельної ділянки змушена оспорювати через те, що такі подані суду в якості доказів стороною відповідача і долучені судом до матеріалів справи.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечив щодо їх задоволення. Пояснив, що будівництво на АДРЕСА_1 розпочав лише у 2011 році, хоча земельна ділянка йому надана в оренду в 2007 році, у зв?язку з відсутністю до того часу коштів. Тобто, коли покращилось його фінансове становище, він розпочав спірне будівництво. Земельна ділянка отримана ним в оренду для здійснення будівництва розміром 8х8м. Однак, на даний час розміри незавершеного будівництва становлять 6х8м. Оскільки позивач, після того, як він розпочав будівельні роботи, наполягала на відступі від фундаменту її будинку до 5 метрів, він зменшив розміри будівлі з метою уникнення порушення прав останньої та спору. Проте, ОСОБА_2 і надалі залишилась невдоволеною та звернулась з відповідним позовом до суду, після чого він змушений був заморозити проведення будівельних робіт. За період розгляду даної справи жодні будівельні роботи на спірному будівництві не проводились.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що розгляд даного спору не дає йому змоги у повній мірі привести документацію на спірне будівництво у відповідність до чинного законодавства. У зв?язку з розглядом вказаного позову, з часу придбання незавершеного будівництва, він не може провести жодних будівельних робіт, в тому числі, щодо здійснення перебудови.

Представник відповідачів ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2, вважаючи такі необґрунтованими та безпідставними. Пояснила, що залишається незрозумілим: чим саме порушено право позивачки на експлуатацію будинку, і загалом, які права чи інтереси останньої порушені. Оскільки позивач зазначає, що спірне будівництво здійснено з істотними порушеннями будівельних норм і правил, то повинен бути виписаний контролюючими органами відповідний припис, однак, такого немає. В іншому випадку, істотність таких порушень можна було б визначити за результатами належної експертизи. Проте, така теж відсутня. Вважає, що позовні вимоги позивача ґрунтуються лише на припущеннях і не підтверджуються жодними допустимими доказами. Земельні ділянки надавались в оренду Трускавецькою міською радою для будівництва одноповерхових будинків із розміщеними над ними мансардними приміщенням. ОСОБА_2 розпочала проведення будівельних робіт значно швидше, ніж ОСОБА_3 У 2007 році останньому була розроблена проектна документація, яка пройшла відповідну експертизу; укладено договір оренди землі, в який в подальшому вносилися зміни, і в 2011 році відповідачем розпочато будівництво на підставі дозволу на проведення будівельних робіт, у відповідності до чинного станом на 2011 рік законодавства. ОСОБА_2 у жовтні 2011 року звернулась до суду з позовом про знесення самовільного будівництва у той час, коли власником сусідньої будівлі фактично був її чоловік. На час здачі її будинку в експлуатацію, позивач не була ні власником нерухомого майна, ні орендарем, жодної документації на право її власності чи користування не було. І лише в 2014 році позивач набула право власності на будинок, розташований поряд із незавершеним будівництвом відповідача. Вважає, що позовні вимоги в частині визнання згаданого незавершеного будівництва самочинним, не підтверджуються жодними належними доказами. Нічим не підтверджуються також доводи позивача щодо істотного відхилення будівництва відповідача від проекту і не подано жодного доказу щодо порушення прав інших осіб. ОСОБА_2 не надала суду доказів, які б вказували на спосіб порушення її права. Відповідач ОСОБА_3 здійснив незначні відхилення від проекту лише по тій причині, що позивач наполягала на відстані між будівлями 5 м. Розмір будівлі відповідача повинен був згідно проектної документації становити 8х8 м, однак, після відступлення на 2 м, розміри такої становлять 6х8 м. ОСОБА_2. під час розгляду справи позовні вимоги обгрунтовувала, зокрема, тим, що в майбутньому, коли відповідач завершить будівництво свого приміщення, їй буде затіняти зведений нею поруч будинок. Вважає, що вказане не може бути підставою для задоволення вказаних вимог. На даний час незавершене будівництво відповідача не затіняє і не може затіняти будинок позивачки, оскільки таке складається лише з фундаментних блоків, які знаходяться майже на рівні землі. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки, на її думку, жодним іншим чином перешкод щодо експлуатації позивачем свого будинку, відповідачами не чиняться.

З приводу укладення між відповідачами договорів дарування, то зазначає, що в даному випадку мало місце вільне волевиявлення сторін. ОСОБА_3 у відповідності до встановлених вимог закону зареєстрував своє право на 5% незавершене будівництво, в результаті чого мав право укласти будь-який правочин з приводу вказаного майна, який би відповідав його рішенню і волі. А що стосується безпосередньо самої реєстрації незавершеного будівництва, то ОСОБА_3 було надано в Дрогобицьке МБТІ та ЕО ряд документів, які вимагались для реєстрації права власності на нерухоме майно. Як наслідок, вказаною установою, після отримання усіх належних документів, зареєстровано право власності за відповідачем на 5% незавершене будівництво. Ряд статей Цивільного кодексу України визначає підстави визнання правочинів нікчемними. Однак, позивачем не наведено жодної належної обставини відповідно до зазначеного закону, яка б свідчила про підставність позовних вимог в цій частині. Доводи позивача щодо неможливості відчуження ? незавершеного будівництва є також безпідставними і положення ст.183 ЦК України, на які посилається позивач, в даному випадку застосовані бути не можуть. Крім цього, при наявності нерухомого майна, власник такого може звернутися до власника земельної ділянки, на якому воно розташоване, з проханням, зокрема, щодо її оренди, що і було зроблено відповідачем ОСОБА_4 Останній, після отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, звернувся до Трускавецької міської ради з питанням про затвердження даного проекту. У результаті, Трускавецькою міською радою було затверджено проект землеустрою ОСОБА_4 та припинено право користування земельною ділянкою ОСОБА_3 Останній до часу вирішення даного питання, не звертався до міської ради з заявою про припинення оренди. Вважає, що укладення вказаних договір оренди жодним чином не порушує прав ОСОБА_2 Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за їх безпідставністю.

Представник третьої особи Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області Мошовський І.Д. заперечив щодо задоволення позовних вимог. Пояснив, що оспорюваний позивачем дозвіл на проведення будівельних робіт виданий на основі проекту, який, в свою чергу, виготовлений на основі містобудівних умов і пройшов експертизу. У даному випадку об?єкт незавершеного будівництва виконаний з певними порушеннями будівельних норм і правил, в результаті чого теперішній власник нерухомого майна не вправі продовжувати вказане будівництво. Однак, таке не слід вважати самочинним, а після приведення у відповідність належної документації, виникне можливість здійснення його перебудови чи проведення інших будівельних робіт. У департамент звернулися після замороження будівництва, оскільки за результатами виходу представників на місце, було встановлено, що будівельні роботи абсолютно не проводяться.

Представник третьої особи Управління містобудування, архітектури та землекористування Трускавецької міської ради Кушнір З.В. у судове засідання не з?явився, попередньо подавши до суду листа, в якому просить розглядати справу у його відсутності, приводу вирішення позовних вимог поклався на думку суду. У вказаному листі, зокрема, зазначається, що технічна документація із землеустрою ОСОБА_4 розроблена та погоджена ліцензованою землевпорядною організацією на підставі рішення Трускавецької міської ради №275 від 16.02.2012 року «Про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою, технічних документацій із землеустрою та припинення договорів оренди земельних ділянок» та технічного завдання, виданого Управлінням Держкомзему в місті Трускавець Львівської області.Стосовно будівництва забудівником ОСОБА_4 (у зв?язку з переходом права власності на об?єкт нерухомого майна від ОСОБА_3) офісних приміщень по АДРЕСА_1 на орендованій земельній ділянці площею 0,0064 га, то повідомляють, що дане будівництво проводиться на основі рішення Трускавецької міської ради №147 від 17.05.2007 року в зблокованій забудові комплексу торгово-фісних об?єктів по АДРЕСА_1 відповідно до висновку Управління архітектури і містобудування за №137-П від 26.11.2007 року з наступними техніко-економічними показниками: поверховість - 2, включаючи мансарду; площа забудови - 64,0 м.кв.; площа загальна - 94,62 м.кв.; будівельний об?єм - 384,0 м.куб. та блокується у відповідності до затвердженої схеми забудови комплексу до будівництва на орендованій земельній ділянці площею - 0,0056 га підприємця ОСОБА_10 (згідно рішення Трускавецької міської ради №648 від 28.04.2006р.).

Дане будівництво ведеться на підставі дозволу на виконання будівельних робіт від 16.04.2010 року за №8/8-10, виданого інспекцією, з частковим відхиленням від затверджених показників проекту, а саме, влаштовані підвальні (цокольні) приміщення, які не передбачені в техніко-економічних показниках проекту, що було зафіксовано Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області (лист №7/13-6-646 від 19.12.2014 року).

Представник третьої особи Трускавецької міської ради Савченко О.Г. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях. Доповнила, що оскаржувані рішення міської ради є чинними і ніким не скасовані. Договір оренди земельної ділянки пройшов реєстрацію через Держземагенство. Вважає, що відсутні підстави для скасування вищезгаданих рішень міської ради. Доводи позивача, на їх думку, не ґрунтуються на законі та обставинах справи.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, беручи до уваги вищенаведене, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0066 га, розташованих на АДРЕСА_1 на підставі договорів дарування від 14.07.2014 року та 29.07.2014 року.

Згідно договорів дарування від 13.12.2011 року, ОСОБА_3 подарував ОСОБА_4 ? ідеальну частину об?єкта незавершеного будівництвом будівлі офісних приміщень (за кожним договором), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Цей об?єкт незавершеного будівництвом будівлі офісних приміщень, позначений на поверховому плані літерою «А1»; готовність незавершеного будівництва офісу складає 5%. У цілому об?єкт незавершеного будівництвом будівлі офісних приміщень належить дарителю на підставі договору оренди землі від 27.07.2007 року, укладеного між Трускавецькою міською радою та ОСОБА_3, та додаткової угоди від 25.11.2011 року про внесення змін до договору оренди від 24.07.2007 року. Об?єкт незавершеного будівництвом будівлі офісних приміщень розташований на земельній ділянці площею 0,0064 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Посилання позивача ОСОБА_2 на те, що вищевказане незавершене будівництво є самочинним, не доводяться належними та беззаперечними доказами. Остання стверджує, що таке здійснено з відхиленнями від проекту та істотними порушеннями будівельних норм та правил. На підтвердження вказаних обґрунтувань, позивач посилається на розбіжності в проектній документації, яку, зокрема, вважає сфальсифікованою відповідачем, а також на листи Інспекції ДБК, отриманих на її заяви.

Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз?яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Отже, за наявності істотних порушень будівельних норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, самочинним може вважатися будівництво лише за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Як вбачається з листів Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області (на які, як на підставу позову, посилається позивач) за №7/13-6-1973 від 28.10.2011 року, №7/13-6-6124 від 10.10.2014 року, у таких відсутні відомості щодо наявності рішень про усунення порушень. Напроти, у першому листі зазначається, що перевіркою, проведеною 17.10.2011 року головним державним інспектором відділу контролю забудови території №2 ОСОБА_12, за участю заступника начальника управління архітектури та містобудування Трускавецької міської ради ОСОБА_9, встановлено, що на орендованій земельній ділянці на АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_3 проводить будівельні роботи з будівництва офісних приміщень згідно дозволу на виконання будівельних робіт від 16.04.2010 року №8/8-10. Виконання будівельних робіт з будівництва офісних приміщень проводиться у відповідності до погодженої, в установленому законодавством порядку, проектної документації (влаштування фундаментних блоків по периметру котловану); порушень у сфері містобудування не виявлено. У другому листі вказується на те, що при проведенні перевірки було виявлено незавершене будівництво (збудовано фундамент розміром 6х8 м з бетонних блоків, з влаштуванням двох приміщень, який накрито залізобетонними плитами перекриття). На момент перевірки будівельні роботи не проводилися і візуальним оглядом встановлено, що тривалий час не здійснювалися. Також при проведенні перевірки було з?ясовано, що незавершене будівництво відчужено на користь іншої особи. Посадовою особою Інспекції, з виїздом на місце, було здійснено огляд незавершеного будівництва на АДРЕСА_1. Ознак виконання будівельних робіт, з часу останньої перевірки, проведеної у 2013 році, не виявлено. Враховуючи те, що замовник будівництва не визначений, а також припинено будівництво об?єкта і тривалий час не ведеться, в Інспекції відсутні підстави для здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю.

Відсутність підстав для здійснення заходів державного архбудконтролю свідчить, зокрема, про відсутність підстав для прийняття рішень про усунення порушень.

Відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб, право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК).

Як роз?яснив Пленум ВССУ у вищезгаданій постанові №6 від 30.03.2012 року, відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Таким чином, як і зазначалось вище, у даному спорі відсутня інформація щодо отримання будь-ким із відповідачів припису про усунення порушень у здійсненні будівництва, тобто, власне рішення спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Вказані докази також не надано позивачем на доведення підставності позовних вимог в частині визнання незавершеного будівництва самочинним, і такі не здобуті судом під час розгляду справи.

Доводи позивача про те, що незавершене будівництво є самочинним, оскільки здійснено без належного дозволу на проведення будівельних робіт, як і доводи з приводу самого дозволу, який, на думку останньої, виданий ОСОБА_3 з порушенням чинного законодавства у галузі будівництва, є необґрунтованими.

У Постанові Пленуму ВССУ №6 від 30.03.2012 року зазначено, що під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 ЗУ «Про архітектурну діяльність», отриманої відповідно до статей 29, 31 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону.

Проект не є належно затвердженим за умови відсутності погодження архітектурно-планувальної частини проекту місцевим органом містобудування та архітектури і позитивного висновку державної експертизи у випадку, коли її проведення є обов'язковим (стаття 7 Закону № 687-XIV, стаття 31 Закону № 3038-VI).

Як вбачається з копії дозволу на виконання будівельних робіт №8/8-10 від 16.04.2010 року, такий виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю ФОП ОСОБА_3, на виконання будівельних робіт з будівництва офісних приміщень на АДРЕСА_1 (договір оренди землі від 24.07.2007 року), відповідно до проектної документації, яка розроблена КПВП «Капітоль» та затверджена замовником ФОП ОСОБА_3 (наказом №1 від 04.02.2010 року), погоджена начальником управління архітектури і містобудування Трускавецької міської ради 26.11.2007 року №137-П, висновок державної експертизи №549 від 26.08.2008 року. Строк дії дозволу 31.12.2012 року.

Копією договору оренди землі від 24.07.2007 року, укладеного між Трускавецькою міською радою та ОСОБА_3, стверджується, що останньому надано Трускавецькою міською радою в строкове платне користування з метою несільськогосподарського використання земельну ділянку площею 0,0064 га для ведення іншої комерційної діяльності (будівництво та обслуговування офісу), яка знаходиться в АДРЕСА_1. Договір укладено на 3 роки.

Статтею 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що дозвіл на виконання будівельних робіт може бути анульовано органом державного архітектурно-будівельного контролю у разі: подання замовником заяви про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт; наявності відомостей про припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем (замовником), смерті фізичної особи - замовника або визнання її безвісно відсутньою; адміністративним судом за позовом органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо застосування такого заходу реагування у разі перешкоджання проведенню перевірки посадовими особами органу державного архітектурно-будівельного контролю, якщо таке перешкоджання було здійснено протягом одного року після накладення штрафу за зазначене порушення.

Як вбачається з листа Управління містобудування, архітектури та землекористування Трускавецької міської ради за №29 від 06.03.2015 року, стосовно будівництва забудівником ОСОБА_4 (у зв?язку з переходом права власності на об?єкт нерухомого майна від ОСОБА_3) офісних приміщень по АДРЕСА_1 на орендованій земельній ділянці площею 0,0064 га, зазначено, що дане будівництво проводиться на основі рішення Трускавецької міської ради №147 від 17.05.2007 року у зблокованій забудові комплексу торгово-офісних об?єктів по АДРЕСА_1 відповідно до висновку Управлінням архітектури і містобудування за №137-П від 26.11.2007 року з наступними техніко-економічними показниками: поверховість - 2, включаючи мансарду; площа забудови - 64,0 м.кв.; площа загальна - 94,62 м.кв.; будівельний об?єм - 384,0 м.куб., та блокується у відповідності до затвердженої схеми забудови комплексу до будівництва на орендованій земельній ділянці площею - 0,0056 га підприємця ОСОБА_10 (згідно рішення Трускавецької міської ради №648 від 28.04.2006 року).

Дане будівництво ведеться на підставі дозволу на виконання будівельних робіт від 16.04.2010 року за №8/8-10, виданого інспекцією, з частковим відхиленням від затверджених показників проекту, а саме, влаштовані підвальні (цокольні) приміщення, які не передбачені в техніко-економічних показниках проекту, що було зафіксовано Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області лист №7/13-6-646 від 19.12.2014 року.

Технічна документація із землеустрою ОСОБА_4 розроблена та погоджена ліцензованою землевпорядною організацією на підставі рішення Трускавецької міської ради №275 від 16.02.2012 року «Про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою, технічних документацій із землеустрою та припинення договорів оренди земельних ділянок» та технічного завдання, виданого Управлінням Держкомзему у місті Трускавець Львівської області.

У вищезгаданій Постанові Пленуму ВССУ №6 від 30.03.2012 року також зазначається, що будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров'ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Відтак, позивачем не наведено фактів невиконання відповідачем приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо, а тому, з урахуванням також вищенаведених обставин, порушення будівельних норм і правил, здійснених відповідачем при спірному будівництві, немає підстав відносити до істотних.

Крім цього, позивачем не надано суду доказів та належних обґрунтувань щодо порушення її права в експлуатації свого будинку, спричиненого незавершеним будівництвом відповідача. Зокрема, площа зведеного незавершеного будівництва становить 47,6 кв.м., яка є меншою від площі забудови, передбаченої проектом, а тому таке відхилення від проекту не може бути істотним, а позивачем на наведено належних обставин, за яких вказане порушення здійсненого будівництва порушує її право в експлуатації будинку, та яким саме чином чи способом здійснюється порушення її прав.

Згідно інвентаризаційної справи №1680 на будинок б/н по АДРЕСА_1 Львівської області, зокрема, оціночного акта та журналу зовнішніх обмірів, площа незавершеного будівництва, позначеного по плану земельної ділянки та по схемі плану літерою «А1», становить 47,6 кв.м., питома вага в % від всієї будівлі (технічний опис конструктивних елементів будівель) становить 5%. Як вбачається з висновку №15/01 від 20.02.2008 року, проект будівництва офісних приміщень, розроблений на підставі рішення Трускавецького міськвиконкому від 17.05.2007 року №147, архітектурно-планувального завдання від 01.08.2007 року №44-А, завдання на проектування, ТУ виданих відповідними службами. Висновок погоджений головним державним санітарним лікарем і дійсний 4 роки. З довідки, яка міститься в матеріалах інвентаризаційної справи та видана на ім?я ОСОБА_3, вбачається, що готовність незавершеного будівництва об?єкта нерухомого майна, що знаходиться в АДРЕСА_1, складає 5%; фактично побудовано згідно проекту.

З приводу доводів позивачки, що незавершене будівництво виконане з істотним порушенням таблиці 3.1, таблиці 3.3 ДБН 360-92**, яке знаходиться на відстані 5м від фасаду її житлового будинку на АДРЕСА_1, а тому, на її думку, є самочинним будівництвом, то слід зазначити наступне. Відповідно до генплану, розбивочного креслення, вертикального планування, наданих в якості доказу позивачем (т.2 а.с.47), відстань між вищезгаданими будівлями повинна становити 5 метрів.

У необхідних випадках для з'ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК.

Як зазначив у своїй Постанові №6 Пленум ВССУ, відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред'явила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК, частина перша статті 60 ЦПК).

У процесі розгляду справи позивач ОСОБА_2 заявляла про призначення відповідної експертизи, із рядом визначених питань, і таке клопотання судом було задоволено. Однак, остання невдовзі подала клопотання про відновлення провадження у справі, відмовляючись від проведення експертизи.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Обов?язок доказування відповідно зі ст.10 ЦПК України покладений на сторони у справі, а суд тільки сприяє всебічному та повному з?ясуванню обставин справи шляхом роз?яснення прав та обов?язків, та сприяє в їхньому здійсненні.

Крім того, на підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, з урахуванням вищенаведених норм та аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання спірного будівництва самочинним і скасування дозволу на проведення будівельних робіт.

Зважаючи на те, що позивач, як на підставу позовних вимог щодо визнання нікчемними договорів дарування, посилається на те, що предметом таких було самочинне будівництво, яке, відповідно, не могло бути подарованим, з урахуванням того, що судом не здобуто доказів здійснення самочинного будівництва, то у даній частині позов ОСОБА_2 не може підлягати задоволенню.

Посилання позивача на порушення відповідачами вимог ст.183 ЦК України, яка визначає поняття подільних та неподільних речей, мотивуючи тим, що при укладенні оспорюваних договорів дарування предметом правочину були ? частини незавершеного будівництва (фундаменту), не заслуговують на увагу.

Положеннями Цивільного кодексу визначено поняття спільної часткової власності. У зазначеному випадку це власність, право на яку мають дві і більше фізичні та (або) юридичні особи з визначенням у правоустановлюючих документах розміру часток власності кожного співвласника.

Перебування майна у спільній власності нерідко призводить до того, що хоча б у одного з співвласників виникає необхідність розподілу спільного майна та/або необхідність у виділі у натурі належної йому частки у праві спільної часткової власності. Такі права передбачені ст. 364 і ст.367 ЦК України, і регулюються водночас статтею 183 ЦК України.

ОСОБА_2 позовні вимоги в частині визнання договору оренди, укладеного між Трускавецькою міською радою та ОСОБА_4, недійсним, обґрунтовує зокрема тим, що такий прийнятий з порушенням п.1 ст. 228 ЦК України.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року роз'яснено, що при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Також позивач посилається на те, що договір оренди земельної ділянки між ОСОБА_4 і Трускавецькою міською радою від 26.03.2013 року укладений внаслідок неправомірних правочинів. Відтак, беручи до уваги викладене, необґрунтованість позовних вимог щодо визнання нікчемними договорів дарування, вимога щодо визнання недійсним договору оренди також не може підлягати задоволенню.

Разом з тим, відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Проте, позивачем не наведено жодних підстав та обґрунтувань щодо порушення її прав чи законних інтересів вчиненням оспорюваних правочинів, тобто, договорів дарування.

Що стосується позовних вимог в частині скасування відповідних пунктів рішень Трускавецької міської ради, то слід зазначити, що відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Трускавецька міська рада, в свою чергу, при здійсненні повноважень власника землі є вільною у реалізації права розпоряджатися землею та вільна у виборі суб'єкта щодо надання йому права користування землею в порядку, встановленому законом. Таким чином, реалізація права на укладення договору оренди земельної ділянки можлива лише за наявності волевиявлення на те сторін, яке з боку уповноваженого органу оформлюється відповідним рішенням.

Водночас, оскаржувані рішення прийняті суб?єктом владних повноважень і відносяться до актів індивідуальної дії, які внаслідок укладення договору оренди землі між Трускавецькою міською радою та ОСОБА_4 вичерпали свою дію з настанням між сторонами цивільно-правових відносин. Однак, як встановлено в судовому розгляді справи, підстави для визнання недійсним вказаного договору оренди землі відсутні. Таким чином, позовні вимоги щодо визнання протиправними рішень суб?єкта владних повноважень, як таких, що прийняті в порушення встановлених вимог закону, повинні пред?являтись безпосередньо до суб?єкта, який прийняв оскаржувані рішення. Отже, зазначені позовні вимоги щодо визнання протиправними відповідних пунктів рішень Трускавецької міської ради та їх скасування пред?явлені до неналежного відповідача і не можуть підлягати задоволенню.

У постанові Пленуму ВССУ №6 від 30.03.2012 року також зазначено, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК. Вказаними нормами встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Позивачем належно не обґрунтовано чинення відповідачем перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном, зокрема, яким саме способом здійснюються перешкоди і їх наслідки, що призводять до порушення прав позивача.

Знесення самочинного будівництва, що також зазначено у Постанові Пленуму ВССУ, є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази притягнення осіб, винних у здійсненні самочинного будівництва, до відповідальності.

Відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, беручи до ваги вищенаведене, суд прийшов до переконання, що вимоги позивача не підтверджуються належними, допустимими та беззаперечними доказами, а тому слід відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, Управління містобудування, архітектури та землекористування Трускавецької міської ради, Трускавецька міська рада Львівської області, про визнання самочинним незавершеного будівництва та зобов'язання до його знесення, визнання договорів дарування нікчемними, визнання протиправними п.10 рішення Трускавецької міської ради №275 від 16.02.2012 року та п.7, п.7.1 рішення Трускавецької міської ради №468 від 21.02.2013 року та їх скасування, визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та його скасування, визнання Дозволу на виконання будівельних робіт неправомірним та його скасування, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя ____________ Грицай М.М.