Справа № 577/1121/15-ц
Провадження № 4-с/577/12/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" квітня 2015 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі: головуючого-судді Разумової І.Є.,

при секретарі Цукановій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Конотопі справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: відділ державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції Сумської області, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій державного виконавця, визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В:

8 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій після уточнення вимог просить визнати протиправними дії державного виконавця відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2, які виразилися у винесенні 14 лютого 2014 року постанови про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2/577/5/2013, визнати незаконною та скасувати дану постанову, обгрунтовуючи скаргу тим, що рішенням Конотопського міськрайонного суду від 7 лютого 2013 року ОСОБА_3 було виселено з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. 15 травня 2013 року вона отримала виконавчий лист № 2/577/5/2013 щодо виконання даного судового рішення та предявила його до відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції. Постановою державного виконавця цього відділу ОСОБА_2 від 14 лютого 2014 року було закінчено виконавче провадження у звязку з фактичним виконанням в повному обсязі зазначеного вище рішення суду, на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України Про виконавче провадження. При цьому дану постанову, яка є незаконною, вона отримала лише 1 грудня 2014 року. Фактично рішення суду від 7 лютого 2013 року не було виконане, постанова винесена передчасно без дотримання вимог ч.1,2 ст.5 Закону України Про виконавче провадження, оскільки в спірній квартирі в теперішній час безпідставно проживає родич ОСОБА_3 ОСОБА_4 зі своєю родиною. Постанова про закінчення виконавчого провадження порушує її права на користування належною їй квартирою.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою скаргу підтримала, просить її задовольнити, пояснила, що фактично рішення суду про виселення ОСОБА_3 виконувалось менше місяця, за такий нетривалий час державним виконавцем так нічого і не було зроблено, ніяких заходів не було вжито, рішення суду залишилось не виконаним. Їй не було розяснене право бути присутньою при виселенні ОСОБА_3, про виселення останнього їй не повідомляли, і вона не приймала участі в проведенні цієї виконавчої дії. Сімя Содатових, у т.ч. ОСОБА_3, дотепер займає належну їй квартиру АДРЕСА_2. Тому вона не може користуватися своїм житлом, не може там жити, не має доступу до нього, не може поставити свій замок на вхідних дверях до квартири.

Старший державний виконавець відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції Сумської області ОСОБА_2, який на підставі довіреності також діє від імені відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції, проти задоволення скарги заперечує та пояснив, що згідно пояснень ОСОБА_3 він ніколи в квартирі АДРЕСА_2 не жив, його майна там немає. При виході за вищевказаною адресою було встановлено теж саме. Тоді був складений акт про те, що ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_2 не живе і ніколи не жив, його майна в ній немає, в цій квартирі проживають інші особи, не вказані у виконавчому листі. При цьому виселенню підлягають лише ті особи, що зазначені у виконавчому листі. Постанова про закінчення виконавчого провадження від 14 лютого 2014 року щодо виконання рішення суду про виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_3 без надання іншого жилого приміщення була винесена з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження». В січні 2015 року він звертався до Конотопського МВ УМВС України в Сумській області з метою встановлення осіб, які проживають у вищевказаній квартирі, було встановлено, що ОСОБА_3 тут не живе. Постанова про закінчення виконавчого провадження від 14 лютого 2014 року винесена ним відповідно до вимог діючого законодавства.

Заінтересована особа ОСОБА_3 повторно не з»явився в судове засідання, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку (а.с.61), заяви про відкладення розгляду справи не надав.

Суд, вислухавши пояснення заявниці та заінтересованої особи, дослідивши матеріали даної справи, оглянувши матеріали виконавчого провадження №37975914, вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З виконавчого листа №2/577/5/2013, виданого 15 травня 2013 року Конотопським міськрайонним судом, вбачається, що суд ухвалив рішення про виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення (а.с.3).

Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління ОСОБА_6 від 18 травня 2013 року відкрито виконавче провадження № 37975914 з виконання виконавчого листа № 2/577/5/2013 щодо виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. ОСОБА_3 наданий строк до 2 червня 2013 року добровільно виконати рішення суду щодо його виселення (а.с.69).

Вищевказану постанову державного виконавця Солдатов М.В. отримав 21 травня 2013 року.

В подальшому виконавче провадження № 37975914 було передане державному виконавцю Ларіонову А.С., про що він сам пояснив у судовому засіданні.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління ОСОБА_2 від 14 лютого 2014 року на підставі п.8 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України Про виконавче провадження у звязку з виконанням виконавчого документа в повному обсязі закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа /577/5/2013, виданого 15 травня 2013 року Конотопським міськрайонним судом, про виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення (а.с.8).

При цьому в судовому засіданні було вставлено, що копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 14 лютого 2014 року ОСОБА_1 отримала лише 1 грудня 2014 року після того, як звернулася до відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління з приводу виконання судового рішення про виселення ОСОБА_3 (а.с.7). Будь-яких доказів, що заявниця отримала копію постанови раніше, державний виконавець не надав, сам пояснив, що таких доказів в нього немає. Зі скаргою ОСОБА_1 звернулася до суду 8 грудня 2014 року (а.с.1), тобто в межах десятиденного строку, встановленого ч.1 ст.385 ЦПК України. Тому вона не пропустила строк звернення до суду із скаргою.

В п.1 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах зазначено, що відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

В ст. 78 Закону України Про виконавче провадження передбачений порядок виконання рішення суду про виселення, у тому числі визначено, що державний виконавець перевіряє стан виконання рішення про виселення боржника на наступний день після закінчення строку, встановленого ч. 2 ст. 25 цього Закону, для самостійного виконання рішення. У разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виконує його примусово. Державний виконавець зобов»язаний письмово повідомити боржника про день і час примусового виселення. Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні.

В ч. 1, 2 ст. 11 Закону визначено, що державний виконавець зобов»язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом, роз»яснює сторонам їхні права і обов»язки.

При цьому в ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначені права сторін, серед яких є право брати участь у провадженні виконавчих дій.

При цьому в судовому засіданні було встановлено, про що пояснив старший державний виконавець Ларіонов А.С., що виселення ОСОБА_3, як такого, не було, оскільки він в спірній квартирі не жив, тому ОСОБА_1 не була повідомлена про день і час примусового виселення. Був складений акт від 5 лютого 2014 року (а.с.71), при цьому також не було надано доказів, що божник ОСОБА_3 теж був повідомлений про проведення такої виконавчої дії як його виселення, участі в цьому він не приймав. Доказів протилежного державний виконавець не надав, в матеріалах виконавчого провадження таких доказів теж немає.

Виконавче провадження було закінчено, про що була винесена постанова, фактично лише на підставі пояснень ОСОБА_3 про те, що він ніколи в квартирі АДРЕСА_2 не жив і в даний момент не живе, його речей там немає і ніколи не було (а.с.70). Однак не було підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі пояснень ОСОБА_3, оскільки рішенням Конотопського міськрайонного суду від 7 лютого 2013 року, було встановлено, що відповідачі, у т.ч. і ОСОБА_3, безпідставно займають вищевказану квартиру, що підтверджується довідкою ОВК Дім, поясненнями голови обєднання ОСОБА_7, самим зустрічним позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3, в якому вони підтвердили, що протягом більш як 16 років самі володіють, утримують та користуються спірною квартирою (а.с.4-6). Тому пояснення ОСОБА_3 повністю суперечать рішенню суду, яке набрало чинності.

У висновку про результати розгляду повідомлення від 16 грудня 2014 року, затвердженого начальником Конотопського МВ УМВС України в Сумській області, зазначено, що ОСОБА_3 пояснив, що по вул. Будівельників,44/40 мається квартира, на яку він претендує. На його думку, квартира належить йому, і у звязку з цим він не пустив ОСОБА_10 та його матір ОСОБА_1 до квартири (а.с.27).

В матеріалах справи є довідка ОВК Дім від 13 березня 2015 року, підписана головою правління ОСОБА_7, про те, що на даний час квартирою № 40 по вул. Будівельників, 44 в м.Конотопі користується і проживає родина ОСОБА_3 (батьки ОСОБА_3, ОСОБА_9, їх дочка ОСОБА_8М.) (а.с.57).

За таких підстав, враховуючи зазначені вище докази, суд не може прийняти до уваги пояснення ОСОБА_9 про не проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки вона є заінтересованою особою, бо щодо неї також прийнято рішення про виселення зі спірного житла (а.с.66).

В ст. ст. 78 Закону України Про виконавче провадження також зазначено, що виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Виселення здійснюється у присутності понятих за сприянням органів внутрішніх справ з обов»язковим описом майна державним виконавцем. У разі якщо виконання рішення здійснюється за відсутності осіб, які підлягають виселенню, державний виконавець зобов»язаний провести опис майна.

Однак у виконавчому провадженні № 37975914 немає даних про те, що ОСОБА_3 розяснялось про заборону користуватися квартирою № 40 по вул. Будівельників, 44, опис майна не проводився.

Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що рішення Конотопського міськрайонного суду від 7 лютого 2013 року в частині виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення не виконане.

В ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» дається визначення виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження та примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб). Це сукупність дій органів і посадових осіб, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Тобто головним завданням державного виконавця є вжиття заходів примусового виконання рішень. Судом достовірно встановлено, що дії виконавця при виконанні рішення суду від 7 лютого 2013 року не узгоджуються з зазначеними вимогами даного закону.

Згідно п.8 ч.1 ст.49 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України Про виконавче провадження у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, що підтвердив в судовому засіданні і державний виконавець.

Але відповідно до ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, яка була ратіфікована Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Під розумним строком також розуміється і строк фактичного виконання рішення суду.

Невжиття державним виконавцем заходів щодо виконання рішення Конотопського міськрайонного суду від 7 лютого 2013 року, яке ухвалене з метою захисту прав заявниці, порушує її права, гарантовані Європейською Конвенцією про захист прав та основних свобод людини, оскільки при наявності постанови про закінчення виконавчого провадження від 14 лютого 2014 року, ОСОБА_1 позбавлена можливості пред»явити повторно виконавчий лист до виконання.

Частиною 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження може бути відновлене лише у разі, якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби.

Враховуючи вищевикладене, з метою захисту прав заявниці слід визнати неправомірними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції Сумської області ОСОБА_2, які виразилися у винесенні 14 лютого 2014 року постанови про закінчення виконавчого провадження, а також визнати незаконною та скасувати вказану постанову як таку, що винесена передчасно, без фактичного виконання рішення суду про виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_4.

Керуючись ч. 2 ст. 19, ст. 124,129 Конституції України, ст. ст. 1, 6, 11, 12, 49- 51,78 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 383-388 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Задовольнити скаргу ОСОБА_1.

Визнати неправомірними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2, які виразилися у винесенні 14 лютого 2014 року постанови про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2/577/5/2013, виданим 15 травня 2013 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області, про виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_4 без надання іншого жилого приміщення.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження від 14 лютого 2014 року, винесену за виконавчим листом № 2/577/5/2013, виданим 15 травня 2013 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області, про виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_4 без надання іншого жилого приміщення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Сумської області через Конотопський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, - протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_11