Апеляційний суд Житомирської області
Справа №0603/4069/12 Головуючий у 1-й інст. Щербак Д. С.
Категорія 27 Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Товянської О.В., Микитюк О.Ю.,

при секретарі: Кравчук Л.С..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2012 року банк звернувся до суду з вказаним позовом та в обгрунтування вимог зазначив, що 27.09.2006 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 109282,00 грн. зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості та кінцевим терміном повернення 26.09.2026 року.

В забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором у той же день сторонами укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 за обумовленою ціною предмету іпотеки в сумі 116150,00 грн.

Оскільки відповідач належним чином не виконував кредитні зобов"язання, не вносив чергові платежі, станом на 30.05.2012 року виникла заборгованість в сумі 362336,16 грн., що складається з 94711,27 грн. - заборгованості за кредитом; 117309,03 грн. - заборгованості по процентам; 6499,35 грн. - заборгованості по комісії та нараховано 143816,51 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором.

Просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на вказану квартиру шляхом продажу та виселити відповідача та осіб, які зареєстровані та проживають в квартирі зі зняттям з реєстраційного обліку.

У квітні 2014 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, оскільки вони вчинені під впливом обману. Зазначає, що кошти за кредитом фактично отримані організованою злочинною групою, члени якої шляхом зловживання довірою та введення його в оману обіцянками щодо подальшого особистого виконання фінансових зобов"язань, вмовили його вчинити правочин щодо укладання кредитного договору з подальшою передачею їм кредитних коштів.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 червня 2015 року позов ПАТ КБ „Приватбанк" задоволено, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановити нове - про задоволення його позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що фіктивність договору купівлі-продажу квартири, яка в подальшому стала предметом іпотеки, встановлена ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 11.11.2014 року та вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.11.2013 року.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено що 27.09.2006 року між банком та відповідачем був укладений договір, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 109282,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості та з кінцевим терміном повернення 26.09.2026 року (а.с. 8-9).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, в той же день, сторонами укладено договір іпотеки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки становить 116150,00 грн. (а.с.10-12).

У відповідності до вимог ст. 230 ЦК України, на яку ОСОБА_1 посилається як на підставу своїх позовних вимог, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Таким чином, обман може мати місце лише у випадку вчинення відповідних дій строною правочину.

ОСОБА_1 посилається на те, що обман вчинений відносно нього шахрайськими діями злочинної групи, які переконали його взяти кредитні кошти та передати їм, запевнивши його, що вони замість нього будуть виконувати умови договору.

Поскільки зазначені особи не були стороною договору, вищевказана норма закону не передбачає підстав для визнання правочину недійсним у випадку вчинення обману з боку сторонніх осіб, будь-яких доказів вичнення обману позивачем суду не надано, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову.

При цьому посилання апелянта на те, що вироком та ухвалою суду у кримінальній справі встановлювалися обставини, які свідчать про фіктивність оспорюваних договорів, не грунтуються на законі, оскільки згідно вимог ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки лише щодо дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно вимог ст. 1054 ЦК України, за договором кредиту банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути грошові кошти та сплатити проценти.

У відповідності з положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Оскільки відповідач належним чином не виконував кредитні зобов"язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків, не вносив чергові платежі, станом на 30.05.2012 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 362336,16 грн., що складається з 94711,27 грн. - заборгованості за кредитом; 117309,03 грн. - заборгованості по процентам; 6499,35 грн. - заборгованості по комісії та нараховано 143816,51 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором (а.с. 4-5).

Зазначені суми відповідачем не оспорюються.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність підстав у позивача для вимоги дострокового повернення кредитних коштів, є правильним.

У відповідності до 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 2 вказаного Закону, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

За таких обставин, суд першої інстанції обгрунтовано задовільнив вимоги банку.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді