Тальнівський районний суд Черкаської області
Справа № 704/1066/15-ц
У Х В А Л А

26.08.2015 року м. Тальне

Тальнівський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Джуській Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тальне цивільну справу за поданням в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України,

встановив:

В.о. начальника відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції звернувся до суду з поданням, в якому посилався на те, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Тальнівського РУЮ у Черкаській області перебуває виконавчий лист № 2-420 від 07.05.1999 року, виданий Тальнівським районним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму, починаючи з 17.03.1999 року. Відкрито виконавче провадження, станом на 12.08.2015 року заборгованість становить 20718,69 грн. Боржник неодноразово викликався до відділу ДВС, але вимоги державного виконавця ігнорує, до відділу ДВС не зявляється, заборгованість за виконавчим документом не сплачує, а тому посилаючись на діюче законодавство заявник вважає, що для забезпечення фактичного виконання вимог виконавчого документа та стягнення заборгованості на користь стягувача необхідно обмежити боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України, в звязку з чим звертається до суду із вказаним поданням.

В судове засідання представник відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції не з'явився, просить розгляд подання проводити за його відсутності.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Суд вважає за можливе розглянути подання без участі державного виконавця за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подання та додані до нього документи, дослідивши матеріали цивільної справи № 2-420/99 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів та інші докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 07.05.1999 року у справі № 2-420/99 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів стягнуто аліменти з ОСОБА_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму в місяць на дитину, починаючи з 17.03.1999 року.

Як вбачається з довідки про розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, затвердженої 12.08.2015 року начальником відділу ДВС Тальнівського РУЮ, станом на 01.08.2015 року заборгованість за даним виконавчим документом становить 20718,69 грн.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Закон України Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 вищевказаного Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобовязань, але лише до моменту виконання зобовязань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачене міжнародним договором України.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязання за рішенням.

Виходячи зі змісту вищенаведених правових норм, а також з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, обовязковою обставиною, яка підлягає зясуванню судом, є факт умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобовязань та доведення цього факту заявником в порядку, встановленому ст. 60 ЦПК України. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно.

Тобто тільки у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, може бути застосовано до нього тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, а не з підстав лише наявності у особи невиконаних зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, така підстава законом не передбачена.

На користь такого висновку свідчать і положення статті 6 Закону України Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України, яка визначає підстави для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон.

Застосування обмеження у праві виїзду особи за межі України може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передбачене і безпідставне обмеження яких є неприпустимими.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання заявника про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

З урахуванням викладеного, оскільки в поданні не вказано, які дії були вчинені для примусового виконання рішення суду, на підтвердження обставин, викладених в поданні, суду не надано жодних належних та допустимих доказів, відсутні будь-які відомості про проведення державним виконавцем перевірки майнового стану боржника, не вказано чи здійснювався виїзд за адресою місця реєстрації (проживання) боржника та чи проводились інші дії для примусового виконання рішення суду, не доведений факт навмисного ухилення боржника від виконання судового рішення, то це позбавляє суд можливості дійти висновку про обґрунтованість вищевказаного подання, а тому за таких обставин суд прийшов до висновку про відмову в його задоволенні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження, керуючись ст. ст. 208-210, ст. 377-1 ЦПК України, суд

ухвалив:

Подання в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області через Тальнівський районний суд протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: І.Г. Воронкова