Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 299/4730/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16.03.2015 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у особі головуючого судді А.А.Надопта, при секретарі С.С.Онисько, за участю позивача та його представника по дорученню ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Виноградівський РВ ГУДМС України про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та скасування реєстрації,

В С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі договору найму житлового приміщення від 03.01.1986р. наймачем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4- мати позивача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що 15.10.1991р. в даній квартирі була зареєстрована відповідачка ОСОБА_3- дружина позивача. В подальшому 05.06.2002р. між ними шлюб був розірваний і з цього часу відповідачка не проживає в даній квартирі, місце її перебування не відоме, що стверджено довідкою ЖКГ №1250 від 03.12.2014р. та довідкою депутата Виноградівської міської ради №15.

На підставі наведеного позивач вважає, що відповідачка на даний час без законних підстав є зареєстрованою в його квартирі, проживає в ньому без укладеного договору найму, не є членом його сім'ї, у зв'язку з чим він, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, ст.ст.71,72 ЖК України змушений звернутись до суду із позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування даним житловим приміщення та скасування її реєстрації в ньому, оскільки ця обставина заважає йому прийняти спадщину за померлою матір»ю.

В судове засідання представник позивача не з»явився, проте в порядку вимог ст.158 ЦПК України подав до суду письмове клопотання від 16.03.2015р. про проведення судового засідання по справі без участі представника позивача та вказав, що позовні вимоги підтримає повністю та просить їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання по справі повторно не з'явився з невідомих для суду причин, хоча судом належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи- через засоби масової інформації («Новини Закарпаття» №№27-28 від 07.03.2015р.), заяв про причини своєї неявки та клопотань про перенесення слухання справи до суду не подав, а тому суд вважає, що відповідач належно повідомлений про час і місце слухання справи, а відтак розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, які є достатніми з винесенням заочного рішення відповідно до вимог ст.224-226 ЦПК України.

Отже, дослідивши та перевіривши докази у справі в їх сукупності та взаємозв"язку, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави згідно з принципом верховенства права, закріпленим ст.8 Конституції України.

Відповідно до норм ст.ст.1,2 цього Закону судова влада в Україні здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом, і реалізується шляхом здійснення суддями правосуддя в рамках відповідних судових процедур та в межах наданих повноважень.

Стаття 7 зазначеного Закону гарантує кожному захист його права, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов»язків цивільного характеру передбачено і п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до приписів ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України.

Повноваження суду при вирішенні цивільних справ визначені ЦПК України, у тому числі і повноваженнями щодо вирішення і житлових спорів, а відтак, розглядаючи даний спір в межах заявлених та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані нормами Цивільного та Житлового кодексів України.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні на підставі належних та достовірних доказах встановлено, що позивач проживає у квартирі своєї покійної матері АДРЕСА_1. Відповідно до договору найму житлового приміщення від 03.01.1986р. наймачем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4- мати позивача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Встановлено, що 15.10.1991р. в даній квартирі зареєстрована відповідачка ОСОБА_3- дружина позивача. В подальшому 05.06.2002р. між ними шлюб був розірваний і з цього часу відповідачка не проживає в даній квартирі, місце її перебування не відоме, що стверджено довідкою ЖКГ №1250 від 03.12.2014р. та довідкою депутата Виноградівської міської ради №15.

Таким чином власником даного будинку є саме померла мати позивача, який на даний час не може оформити за нею спадщину. На даний час, як встановлено у суді, в належному позивачу будинку проживає та є зареєстрованою колишня дружина позивача- відповідачка по справі.

За змістом ст.317 ч.1 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном, який відповідно до ст.319 ч.1 зазначеного Кодексу володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Цивільним законодавством гарантовано (ст.321 ч.1 ЦК України), що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном.

Зокрема, з матеріалів справи також вбачається, що з 15.10.1991р. в даній квартирі зареєстрована відповідачка ОСОБА_3- дружина позивача, з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі, який 05.06.2002р. було розірвано рішенням Виноградівського районного суду. Після розірвання шлюбу, тобто з 05.06.2002р. відповідачка не проживала в даній квартирі, її місце проживання було невідоме.

Отже, судом встановлено, що відповідачка вселилася до спірного будинку як член сім»ї власника цього будинку в порядку, передбаченому положеннями ст.ст.64,65,156 ЖК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував, що відповідачка порушує його цивільні і житлові права, на даний час вона без законних підстав є зареєстрованою в його квартирі, проживає в ньому без укладеного договору найму, не є членом його сім'ї, у зв'язку з чим він, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, ст.ст.71,72 ЖК України змушений звернутись до суду із позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщення та скасування її реєстрації в ньому, оскільки ця обставина заважає йому прийняти спадщину за померлою матір»ю, а відтак суд вважає, що позовні вимоги належними та достовірними доказами доведені, узгоджуються з вимогами матеріального права, і відповідно підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши вся вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовуютсья позовні вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розділити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (ст.214 ЦПК).

Між тим, спеціальним нормативним актом, який регулює реалізацію права власності на житло, є Житловий Кодекс України.

Виходячи з положень ст.ст.16,391,386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

За змістом ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім»ї співвласника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні зі співвласником будинку (квартири) у обсязі. Визначеному відповідно до угоди з власником.

Як вбачається з матеріалів справи, угоди між відповідачкою та позивачем (його покійною матрі»ю) щодо порядку користування вказаною квартирою не було.

Відповідно до приписів ч.ч.1,2 ст.64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність та зобов'язання, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім»ї власника будинку, квартири) належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника будинку (квартири) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником будинку (квартири) і ведуть з ним спільне господарство.

Тобто, враховуючи зазначені норми матеріального права, право члена сім»ї власника будинку (кварти) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім»ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком (квартирою) та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на це житло, а відтак припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє і право членів її сім»ї на користування цим житлом.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору найму житлового приміщення від 03.01.1986р. наймачем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4- мати позивача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Отже, право відповідачки на проживання у спірній квартирі АДРЕСА_1 похідне від прав колишнього власника ОСОБА_4, а тому, відповідно до приписів ст.391 ЦК України позивач- син померлої ОСОБА_4 має право вимагати захисту свого права власності (на власність) від відповідачки.

На підставі наведеного і відповідно до вимог ст.41 Конституції України, ст.ст.317,319,321,391 ЦК України, ст.116 ЖК України та керуючись ст.ст.10 п.3,11 п.1,60 п.1,212-213,215,218,224-226 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Виноградівський РВ ГУДМС України про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та скасування реєстрації - задоволити повністю.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 та скасувати її реєстрацію у квартирі АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте Виноградівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Закарпатської області протягом 10-ти днів з дня його винесення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

ГоловуючийА. А. Надопта