Справа № 308/217/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 липня 2015 року м. Ужгород

колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Кондора Р.Ю., Куштана Б.П.

при секретарі - Дашковській С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, інтереси якого представляв ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 2 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 21.11.92 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5. 30.05.97 року сторони розлучились, син залишився на утриманні позивачки. ІНФОРМАЦІЯ_2 сину виповнилось 18 років, однак він потребує матеріальної допомоги, оскільки з вересня 2012 року навчається в УжНУ.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 8.05.96 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на корить позивачки на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення сином повноліття. Згідно банківської виписки з рахунку на який щомісяця перераховувались аліменти їх поступлення припинилось з листопада 2013 року, про що позивачка дізналась тільки на початку січня 2015 року. Позивачка вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина за минулий час, з листопада 2013 року. Просить також врахувати те, що з внесенням змін до законодавства 22.09.05 р. мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак вона отримувала 1/4 частки від заробітку відповідача, що було меншим за визначений мінімум. Тому просила стягнути з відповідача на її користь: аліменти на утримання сина, у зв'язку з продовженням навчання щомісячно починаючи з 1.11.13 р. і до досягнення сином 23 років у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; збільшити визначений постановою Ужгородського міськрайонного суду від 8.05.96 р. розмір аліментів, що стягувався з відповідача на її користь на утримання сина та встановити такий у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 1 січня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням суду позов задоволений.

Відповідач не погодився з цим рішенням, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків обставинам справи порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник апелянта скаргу з наведених підстав підтримав.

Представник позивачки вважав, що підстав для задоволення скарги немає.

Заслухавши осіб, які приймали участь у справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що сторони проживали в шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5, якому виповнилось 18 років і який навчається в УжНУ. Рішення щодо задоволення позову - стягнення аліментів та збільшення розміру аліментів - не мотивоване.

Зазначене рішення не відповідає діючому законодавству.

Так, по справі встановлено, що на утримання сина з відповідача в користь позивачки стягувались аліменти щомісячно в розмірі 1/4 ч. із заробітку відповідача по судовому рішенню від 8.05.1995 р. до досягнення повноліття дитини. В даний час син сторін ОСОБА_5 є повнолітнім і навчається в УжНУ.

Позивачка просила збільшити стягнення з відповідача аліментів з 1 січня 2012 р. по 23 січня 2013 р. і встановити такі в розмірі ? ч., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ці вимоги мотивовано тим, що вона отримувала аліменти в меншому розмірі ніж 30 % прожиткового мінімуму.

Зазначені позовні вимоги не можуть бути задоволені на підставі наступного.

Судове рішення від 8.05.1995 року про стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів не містить посилання на стягнення аліментів в розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно, такого стягнення аліментів не проводилось: стягнення здійснювалось відповідно до зазначеного судового рішення -1/4 ч. щомісячно з всіх видів заробітку відповідача. По питанню зміни розміру аліментів позивачка до суду не зверталась, а даний позов заявлено 12 січня 2015 р., тобто в час, коли син ОСОБА_5 є повнолітнім і стягнення аліментів на його утримання як неповнолітнього є неможливим: аліменти стягуються на утримання неповнолітніх дітей відповідно до ч.1 ст.180 СК України.

Стосовно вимог про стягнення аліментів на повнолітнього сина у зв'язку з його навчанням на підставі ст. 199 СК України з 1 листопада 2013 року до досягнення сином 23 років слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч цієї статті, позивачкою не надано жодного доказу про можливість надання відповідачем матеріальної допомоги. Це твердження ґрунтується лише на голослівній заяві позивачки, яке само по собі немає доказової сили, оскільки вона як свідок не була допитана і тому її пояснення не є доказом по справі відповідно до ч.2 ст.57 ЦПК України.

Натомість, відповідачем надано довідки про його доходи, відповідно до яких у 2013 році його нарахований дохід становив 12 692,94 коп., а у 2014 році - 15 201,44 грн. і у нього на утриманні є двоє малолітніх дітей. При таких обставинах суд констатує про відсутність у відповідача можливості надання матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, який отримує стипендію в розмірі 830 грн.

На підставі наведеного, суд не вбачає необхідності аналізувати позовні вимоги щодо часу стягнення матеріальної допомоги на повнолітнього сина.

Керуючись ст.ст.307,309,315 ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, інтереси якого представляв ОСОБА_3 задоволити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 2 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні зазначеного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 121,80 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :