Номер провадження: 22-ц/785/6010/15
Головуючий у першій інстанції Присакар О. Я.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Ступакова О.А.

- Бабія А.П.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, виконавчого комітету Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, комунального підприємства «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання свідоцтва про право власності на житловий будинок частково недійсним, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 (діючого в інтересах ОСОБА_3) на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 травня 2015 року, -

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, виконавчого комітету Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, комунального підприємства «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 12 лютого 2003 року на житловий будинок АДРЕСА_1 стосовно ОСОБА_4, з припиненням за нею права власності на 1/2 частину даного житлового будинку на користь ОСОБА_3, мотивуючи тим, що свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 12 лютого 2003 року видано на нього та ОСОБА_4, при цьому рішення про відвод земельної ділянки під забудову видавалося тільки на нього, у будівельному паспорті на забудову зазначено тільки його ім'я, тобто свідоцтво про право власності видано на ОСОБА_4, яка не є забудовником. Оформлення свідоцтва про право власності було проведено за ініціативою ОСОБА_4, він не знав про наявність такого свідоцтва, не отримував його, видача свідоцтва здійснювалась без його згоди, крім цього він не підписував акт про завершення будівництва будинку.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на задоволенні позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_4 та її представник заперечували проти позову та просили відмовити у його задоволенні, мотивуючи тим, що 02.06.1984 року уклала шлюб з позивачем, рішенням Бросківської сільської ради № 3 від 28.09.1990 року було виділено земельну ділянку по АДРЕСА_1 під будівництво на ім'я ОСОБА_3, як голові сім'ї, за час спільного життя та спільно з позивачем вони у 1991 році побудували господарські будівлі, а будівництво будинку завершили у 1995 році. Рішенням Ізмаїльського районного суду від 21.02.1997 року шлюб між нею та позивачем було розірвано, але не зверталися для отримання свідоцтва про розірвання шлюбу, через деякий час вони помирилися і стали проживати разом, у 1998 році разом з позивачем побудували деякі господарські будівлі, після цього у 2002 році у них погіршилися відносини і 07.07.2002 року позивач отримав свідоцтво про розірвання шлюбу. Будинок по АДРЕСА_1 був побудований нею та позивачем під час шлюбу і є спільною сумісною власністю, при цьому позивач 22.04.2004 року звертався до Бросківської сільської ради із заявою про внесення змін до свідоцтва про право власності, а з даним позовом він звернувся у жовтні 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Згідно письмових заперечень на позов від 05.11.2014 року (а.с. 142) ОСОБА_4 просила застосувати позовну давність згідно ст. 257 ЦК України.

Представник Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, виконавчого комітету Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області -сільський голова Москвич СВ. в судове засідання не з'явилась, надала заяву від 28.01.2015 року про розгляд справи за її відсутності, згідно письмових заперечень (а.с. 180) просила відмовити у задоволенні позову та застосувати позовну давність, в зв'язку з тим, що будинок по АДРЕСА_1 був побудований позивачем та ОСОБА_4 під час шлюбу і є спільною сумісною власністю, крім цього позивач 22.04.2004 року звертався до сільської ради із заявою про внесення змін до свідоцтва про право власності.

Представник комунального підприємства «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з'явився, надав клопотання від 28.04.2015 року про розгляд справи без участі представника, вирішення справи залишив на розсуд суду, з письмових пояснень (а.с. 180) представника вбачається, що свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 12 лютого 2003 року було виготовлено на підставі замовлення ОСОБА_4, в матеріалах інвентарної справи є замовлення позивача № 866 від 03.03.2004 року на виготовлення технічного паспорту, до замовлення він додав копію рішення Бросківської сільської ради № 31 від 12.11.2002 року «Про правову реєстрацію домоволодіння», 28.04.2004 року позивач подавав заяву про внесення змін до свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 12 лютого 2003 року на житловий будинок АДРЕСА_1, однак правових підстав для внесення змін до свідоцтва у КП «Ізмаїльське МЕТІ» не було.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 12 лютого 2003 року на житловий будинок АДРЕСА_1 стосовно ОСОБА_4, з припиненням на нею права власності на 1/2 частину даного житлового будинку на користь ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 (діючий в інтересах ОСОБА_3.) просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Ізмаїльського районного суду від 21.02.1997 року було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований Долголеською сільською радою Гомельського району Гомельської області республіки Білорусь 02.06.1984 року, актовий запис № 7 (а.с. 13).

Свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було видано 07.02.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського районного управління юстиції (а.с. 147).

Згідно ст. 44 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Рішенням Бросківської сільської ради від 28.09.1990 року було виділено ОСОБА_3 земельну ділянку під будівництво площею 0,12 га по АДРЕСА_1 (а.с. 29).

Для забудови земельної ділянки, виділеної ОСОБА_3 по АДРЕСА_1, районним архітектором було погоджено будівельний паспорт (а.с. 25).

Рішенням виконкому Бросківської сільської ради від 12.11.2002 року № 31 «Про правову реєстрацію домобудови» було дозволено оформити право власності на домобудову АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а Ізмаїльському МБТІ зареєструвати власність за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 157).

19.12.2002 року до Ізмаїльського МБТІ звернулась ОСОБА_4 із замовленням № 5562 на проведення технічної інвентаризації об'єкту нерухомого майна та виготовлення свідоцтва про право власності, розташованого по АДРЕСА_1 (а.с 155).

На підставі рішення виконкому Бросківської сільської ради від 12.11.2002 року № 31, було видано свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 12 лютого 2003 року на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 149).

Суд першої інстанції задовольняючи позов посилався на те, що із технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 19) вбачається, що житловий будинок був побудований у 1995 році, а надвірні споруди у 1998 - 1999 роках. (а.с. 19)

В судовому засіданні позивач пояснив, що будівництво житлового будинку було розпочато у 1991 році, а завершено у 1996 році.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 пояснили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час шлюбу спільно побудували житловий будинок АДРЕСА_1, спільно проживали в цьому будинку до 2003 - 2004 p., потім ОСОБА_3 переїхав в інше місце.

На підставі наведеного суд першої інстанції зробив висновок про те, що житловий будинок АДРЕСА_1 був нажитий ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю.

Крім того суд першої інстанції зазначив, що, ОСОБА_4, як співвласник нерухомого майна мала право на звернення для здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно пп. 6.2, 6.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 p. N 7/5 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) підготовку документів для видачі свідоцтв про право власності можуть за дорученням органів місцевого самоврядування, місцевої державної адміністрації та інших органів відповідно до законодавства проводити БТІ.

Свідоцтво про право власності містить таку інформацію: назву об'єкта нерухомого майна; місце видачі свідоцтва; дату видачі свідоцтва; назву органу, який видав свідоцтво; адресу (місцезнаходження) нерухомого майна; відомості про власника (власників); форму власності; вид і розмір часток спільної власності; дату прийняття рішення; прізвище, ім'я, по батькові керівника органу, який прийняв рішення; підпис керівника. Свідоцтво скріплюється печаткою органу, який видав зазначене свідоцтво.

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що житловий будинок АДРЕСА_1 був нажитий ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час шлюбу, а виконавчим комітетом Бросківською сільської ради Ізмаїльського району Одеської області у свідоцтві про право власності НОМЕР_1 від 12 лютого 2003 року правомірно було зазначено два співвласника цього будинку - ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Бросківської сільської ради від 28.09.1990 року було виділено ОСОБА_3 земельну ділянку під будівництво площею 0,12 га по АДРЕСА_1 (а.с. 29).

Для забудови земельної ділянки, виділеної ОСОБА_3 по АДРЕСА_1, районним архітектором було погоджено будівельний паспорт (а.с. 25).

Таким чином земельна ділянка під будівництво та всі дозвільні документи про проведення будівництва житлового будинку за адресою: по АДРЕСА_1 надавалися ОСОБА_3

Свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було видано 07.02.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського районного управління юстиції (а.с. 147).

Будь-якого рішення, або іншого правового документа стосовно того, що нерухоме майно за адресою: по АДРЕСА_1 було визнано спільною сумісною власністю подружжя, або за ОСОБА_4 було визнано право власності на вказане майно, або його частку в матеріалах справи не має та сторони про це не зазначали.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

19.12.2002 року, тобто після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, до Ізмаїльського МБТІ звернулась ОСОБА_4 із замовленням № 5562 на проведення технічної інвентаризації об'єкту нерухомого майна та виготовлення свідоцтва про право власності, розташованого по АДРЕСА_1 (а.с 155).

При таких даних у ОСОБА_4 на момент звернення не було правових підстав для зазначення виконавчим комітетом Бросківською сільської ради Ізмаїльського району Одеської області у свідоцтві про право власності НОМЕР_1 від 12 лютого 2003 року її, як співвласника цього будинку.

Таким чином колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції стосовно того, що житловий будинок АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя, а тому ОСОБА_3 необхідно відмовити в задоволенні позову по суті є помилковим.

Між тим з матеріалів справи вбачається, що 03.03.2004 року до Ізмаїльського МБТІ звернувся ОСОБА_3 із замовленням № 866 на виготовлення копії технічного паспорту та дублікату свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомого майна АДРЕСА_1 (а.с. 160).

22.04.2004 року ОСОБА_3 звертався до голови Бросківської сільської ради із заявою про внесення змін до свідоцтва про право власності (а.с. 150).

23.04.2004 року було прийняте рішення виконкому Бросківської сільської ради № 28 про звернення до Ізмаїльського МБТІ про внесення змін до свідоцтва про право власності на домобудову АДРЕСА_1 (а.с. 187).

28.04.2004 року ОСОБА_3 звертався до начальника МБТІ із заявою про внесення змін до свідоцтва про право власності на домобудову АДРЕСА_1 (а.с. 154).

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України встановлює, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином суд першої інстанції правильно вважав, що ОСОБА_3 станом на 22.04.2004 року знав про наявність свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, з даним позовом він звернувся до суду тільки 15.10.2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності, із заявою про поновлення цього строку позивач не звертався.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 12 лютого 2003 року на житловий будинок АДРЕСА_1 стосовно ОСОБА_4, з припиненням на нею права власності на 1/2 частину даного житлового будинку на користь ОСОБА_3 суду першої інстанції необхідно було відмовити за пропуском строку позовної давності.

Враховуючи викладене колегія вважає, що в рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 травня 2015 року необхідно змінити мотивувальну частину та вважати такою, як викладено в рішенні апеляційного суду Одеської області.

В інший частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 (діючого в інтересах ОСОБА_3) - задовольнити частково.

В рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 травня 2015 року по справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, виконавчого комітету Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, комунального підприємства «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання свідоцтва про право власності на житловий будинок частково недійсним - змінити мотивувальну частину рішення та вважати такою, як викладено в рішенні апеляційного суду Одеської області.

В інший частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.А. Станкевич

Судді: О.А. Ступаков

А.П. Бабій