Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, призначення опікуном та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та призначення опікуном,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, призначення опікуном, посилаючись на те, що ОСОБА_2 з 06 жовтня 2006 року був чоловіком його доньки ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 року у подружжя народилась донька - ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_3 року мати дитини померла.

Батько дитини не приймає участь у вихованні та утриманні своєї малолітньої доньки внаслідок зловживання алкогольними напоями та наркотичними речовинами, перебуває на обліку як людина, схильна до вживання наркотиків.

Ураховуючи позитивний висновок органу опіки та піклування, ОСОБА_1 просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав та призначити його опікуном його онучки ОСОБА_5

ОСОБА_6 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, який доповнила вимогами про призначення її опікуном.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що з 2012 року дитина проживає в її сім'ї, знаходиться на її забезпеченні, отримує виховання, турботу за згодою на це батька дитини. Батько також надав згоду на усиновлення ними дитини, про що свідчить нотаріально посвідчена заява.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2014 року справи об'єднані в одне провадження.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2014 року позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Призначено ОСОБА_6 опікуном над малолітньою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про призначення опікуном відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2015 року зазначене судове рішення скасовано.

В задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Позбавляючи ОСОБА_2 батьківських прав та призначаючи опікуном ОСОБА_6, суд першої інстанції вважав встановленим ухилення ОСОБА_2 від батьківських обов'язків та доведеними ті обставини, які свідчать про відповідність інтересам дитини призначення опікуном саме ОСОБА_6

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позовах, зазначав, що після смерті матері дитина проживала з батьком ОСОБА_2, який займався її вихованням разом із дідусем та бабусею - ОСОБА_1 та ОСОБА_7

У зв'язку із характером роботи (моряк закордонного плавання), пов'язаним із тривалою відсутністю, ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 трудовий договір від 14 серпня 2012 року, за умовами якого найняв указаних осіб як няню для своєї неповнолітньої доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Мета договору - догляд за дитиною.

За вказаним договором місцезнаходження дитини визначено за місцем проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_9 з виконанням всіх функцій, притаманних особам, які доглядають за дитиною, а ОСОБА_2 прийняв ''

-

''

'на себе обовязок сплачувати заробітну плату, надавати матеріальне забезпечення дитині та виконувати інші обовязки, визначені договором.Строк договору 1 рік, з пролонгацією ще на рік, тобто до 14 березня 2014 року.Поясненнями ОСОБА_6 та представника ОСОБА_2 підтверджено, що ОСОБА_6 належним чином виконувала свої забовязання няні, в звязку з чим сторони не вимагали розірвання договору, пролонгували його на невизначений строк.З пояснень ОСОБА_6, наданих апеляційному суду, вбачається, що батько дитини піклувався про її фізичний та духовний розвиток, часто навідував дитину, дарував дарунки, виконував свої зобовязання за трудовим договором. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_716/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1>

Приморською райадміністрацією Одеської міськради як органом опіки та піклування наданий висновок від 10 червня 2013 року про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та призначення опікуном неповнолітньої ОСОБА_5 - ОСОБА_1 - дідуся дитини.

Приморською райадміністрацією Одеської міськради як органом опіки та піклування наданий висновок від 16 жовтня 2014 року про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та призначення опікуном неповнолітньої ОСОБА_5 - ОСОБА_6

У засіданні апеляційного суду представник органу опіки та піклування Приморської райадміністрації Одеської міськради підтримав висновок щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та призначення опікуном неповнолітньої ОСОБА_5 - ОСОБА_1 - дідуся дитини.

Аналізуючи вищезазначені висновки та думку представника органу опіки та піклування, апеляційний суд зазначав, з тексту вказаних висновків вбачається, що органу опіки та піклування не був відомий факт укладення ОСОБА_2 договору про догляд за дитиною з ОСОБА_6 та ОСОБА_8, тому він не знайшов свого відображення у висновках від 10 червня 2013 року та від 16 жовтня 2014 року.

Крім того, висновки не містять викладення встановлених органом опіки та піклування підстав, передбачених ст. 164 СК України для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Посилання ОСОБА_6 на те, що ОСОБА_2 21 жовтня 2013 року дав згоду на удочеріння ОСОБА_5 не можуть вважатись доказом ухилення ОСОБА_2 від батьківських обов'язків, оскільки обставини такої згоди судом не досліджувались в рамках цієї справи, сам по собі факт надання згоди на удочеріння не є підставою для позбавлення батьківських прав за вимогами, передбаченими ст. 164 СК України.

Крім того, при розгляді справи суд не врахував вимоги ст. 165 СК України, якою визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.

За таких обставин апеляційний суд вважав помилковим висновок суду першої інстанції про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права; наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П. Євграфова

судді: І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко