Провадження № 2/235/2843/15
Справа № 235/5900/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 жовтня 2015 року місто Красноармійськ
Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Карабан І.І.
при секретарі Димитрієвій О.А.
за участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Красноармійськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про встановлення факту звільнення, зобов`язання внести до трудової книжки відомості про звільнення і видати трудову книжку, третя особа: управління Пенсійного фонду України в м. Красноармійську та Красноармійському районі Донецької області,-
В липні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ Краснолиманське про встановлення факту звільнення, зобов`язання внести до трудової книжки відомості про звільнення і видати трудову книжку. В обгрунтування позову зазначив, що з відповідачем ТОВ Краснолиманське перебуває в трудових відносинах з 01 лютого 2007 року. До 01 липня 2014 року відповідачем виплачувалася заробітна плата, з якої утримувався податок. Починаючи з ІІІ кварталу 2014 року відповідач заробітну плату не виплачує і фактично він з цього часу на підприємстві не працює, керівництво відсутне. 12 травня 2015 року він звернувся з заявою про звільнення з підприємства з 27 травня 2015 року за власним бажанням на підставі ст.38 КзпП України. Заяву надіслав рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. 12 червня 2015 року також рекомендованим листом з повідомленням позивачем було надіслано заяву на адресу відповідача про видачу копії наказу про звільнення та трудової книжки. Зазначені листи були повернуті без вручення за закінченням терміну зберігання. Також позивач зазначає, що є пенсіонером, і у зв`язку з тим, що він фактично перебуває в трудових відносинах з відповідачем, на обліку в УПФУ рахується як пенсіонер, що працює, а тому з нього утримується ПДФО та військовий збір. Він скористався своїм право на звільнення за власним бажанням, але відповідач не видав відповідний наказ та не вніс запис до трудової книжки та не видав її йому. Просив встановити факт його звільнення з ТОВ Краснолиманське з 27 травня 2015 року за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України, а також зобов`язати відповідача внести запис до трудової книжки про його звільнення за власним бажанням, після чого видати йому трудову книжку.
В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 , що діє на підставі договору про правову допомогу, позов підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, пояснивши, що з 01 лютого 2007 року позивач працював у відповідача обліковцем, працював не кожний день, а за необхідністю, коли його викликали. З вересня 2014 року його на роботу жодного разу не викликали, зарплату він не отримував, і на підприємстві не має жодної посадової особи.
Представник відповідача Козинець Ю.С., що діє на підставі довіреності, позов не визнала, зазначила, що 05 вересня 2014 року озброєними особами, що використовували символіку батальону Дніпро1 та ОСОБА_4 відбулося силове заоплення приміщень та виробничих потужностей ДП Вугільна компанія «Краснолиманська» та ТОВ «Краснолиманське», усі працівники ТОВ Краснолиманське були видворені зі своїх робочих місць, і до сьогоднішнього часу вони не можуть потрапити на свої робочі місця, здійснювати трудову діяльність. Діяльність підприємства повністю паралізована, відсутній будь-який контроль за додержанням трудових прав і соціальних гарантій працівників, повністю не контролюються процеси,що забезпечують промислову безпеку вугледобувного підприємства, припинені відрахування до місцевого та державного бюджетів, тому прокуратурою Донецької області відкрито кримінальне провадження і на разі слідство триває. Вважає, що позивач не довів, що перебуває в трудових відносинах з ТОВ Краснолиманське, а тому підстав для його звільнення не має. Крім того, відповідач не отримував листи позивача з заявами про звільнення, оскільки підприємство не працює.
Представник третьої особи - Управління ПФУ в м. Красноармійську та Красноармійському районі Донецької області, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надано письмову заяву, за змістом якої УПФУ не заперечує проти зобов`язань, адресованих позивачем відповідачу.
Суд, заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника є підставою припинення трудового договору.
Право працівника на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк за його ініціативою передбачено ст.38 КЗпП України.
Так, ч.1 ст.38 КЗпП України встановлено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.
З положень ст..47 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 16 цього Кодексу. На вимогу працівника видати копію наказу про звільнення.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з відповідачем з 01 лютого 2007 року, що підтверджується відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків, наданих Красноармійською об`єднаною державною податковою інспекцію, за якими дата прийому на роботу ОСОБА_1 зазначена 01 лютого 2007 року, і з цього часу і по 2 квартал 2014 року включно отримував доходи із ТОВ «Краснолиманське», з яких перераховувалися в державний бюджет податки, вид доходу зазначений як заробітна плата.
Факт перебування позивача з відповідачем в трудових відносинах з 01 лютого 2007 року підтверджується також інформацією Управління соціального захисту населення Красноармійської міської ради, за якою в документах на встановлення права ОСОБА_1 на компенсацію згідно ст.43 Гірничого закону України є копія трудової книжки , завірена відділом кадрів ТОВ Краснолиманське; останній запис про прийняття на роботу від 01 лютого 2007 року.
З 05 вересня 2014 року ТОВ Краснолиманське не працює, керівництво відсутнє, заробітна плата не сплачується, працівники робочими місцями не забезпечені.
За повідомленням заступника начальника першого слідчого відділу СУ прокуратури Донецької області ТОВ «Краснолиманське» має процесуальний статус потерпілого у кримінальному провадженні за фактами захоплення 05.09.2014 року невідомими особами приміщень та виробничих потужностей ДП «Вугільна компанія» Краснолиманська» та ТОВ «Краснолиманське».
Торгово-промисловою палатою України встановлено з 1 жовтня 2014 року для ТОВ «Краснолиманське» настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності та дотриманні норм законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів.
Заявою від 12 травня 2015 року, адресованою директору ТОВ «Краснолиманське» за адресою знаходження юридичної особи, ОСОБА_1 просив звільнити його з роботи з 27 травня 2015 року за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України, однак зазначений лист повернувся за закінченням терміну зберігання.
Таким чином позивач, дотримуючись вимог ч.1 ст.38 КЗпП України, попередив роботодавця про намір звільнитися.
Внаслідок відсутності за місцем реєстрації підприємства, посадових осіб, на яких покладено прийняття кореспонденції, розгляд її, вирішення кадрових питань, в тому числі видання наказів про звільнення, позбавляє позивача можливості звільнитися з підприємства, що порушує його права, оскільки трудові відносини перешкоджають ОСОБА_1 отримувати пенсію в повному розмірі і праця на даному підприємстві є правом, а не обов`язком позивача.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт звільнення ОСОБА_1 з ТОВ Краснолиманське з посади обліковця з 27 травня 2015 року за власним бажанням, який і підлягає встановленню за рішенням суду.
Посилання представника відповідача, що в судовому засіданні не встановлено факт перебування позивача в трудових відносинах з відповідачем, безпідставні, оскільки спростовуються дослідженими доказами, висновок щодо яких міститься в мотивувальній частині рішення.
Також посилання на те, що підприємство захопили невідомі люди і у керівництва та працівників немає доступу до робочих місць і документації, а тому керівник підприємства не мав змоги отримати заяву ОСОБА_1 про звільнення, не можуть бути підставою для порушення прав позивача.
Стосовно вимог позивача про зобов`язання відповідача внести запис до трудової книжки про його звільнення та видати їх позивачу, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки заявлені передчасно.
З положень с.47 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. На вимогу працівника видати копію наказу про звільнення.
Також відповідно до п.п.2.3, 2.4. Інструкції про ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту України від 29.07.1993 року №58 записи в трудовій книжці при звільненні повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт Закону, власником або уповноваженим органом після видання наказу у день звільнення.
Таким чином, внести необхідний запис до трудової книжки та видати її звільненому працівнику, прямо витікає з зазначених пунктів Інструкції, і не потребує окремого зобов`язання відповідача виконати такі дії.
Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача у дохід держави судовий збір у розмірі 487 грн.20 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст..ст.36,38,47,116 КЗпП України, ст..ст.11, 15, 50, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.І.Карабан