Справа № 489/9718/14-ц
Номер провадження 2/489/752/15
РІШЕННЯ

Іменем України

06 липня 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" (далі-відповідач) про стягнення компенсації матеріальної та моральної шкоди,

встановив

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, обґрунтовував свої вимоги тим, що 08 жовтня 1998 р. він уклав договір купівлі-продажу з ЗАТ „МСПМК №3, відповідно до умов якого він придбав у власність автомобіль автовишка, 1990 р.в., який був у несправному стані. Даний автомобіль було зареєстровано в МРЕО на його ім'я. Після проведення ремонту, 15 жовтня 1998 р. він уклав з ЗАТ „МСПМК №3 договір зберігання та передав автомобіль на зберігання третій особі. У березні 2000 р. звернувся до адміністрації ЗАТ „МПСК №3 з проханням повернути належний йому автомобіль та надати розрахунок його за збереження автомобіля. Але нове керівництво ЗАТ „МСПМК №3 відмовило йому в цьому. У квітні 2009 р. йому стало відомо, що автомобіль було продано у 2000 р. відповідачеві. На його звернення щодо повернення належного йому майна відповідач не реагував.

16.11.2010 рішенням колегії судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області було прийнято рішення про витребування із чужого незаконного володіння автомобіля марки ЗІЛ - 130, державний номер 70-81 НИН, 1990 року випуску, № двигуна 588296, № шасі 3004916. Після цього позивач уклав договір оренди зазначеного автомобіля. Так, як відповідачем самостійно не виконувалося зазначене рішення суду, договір оренди з позивачем було розірвано в односторонньому порядку.

Посилаючись на те, що відповідачем не виконано рішення суду та не повернуто автомобіль вказує, що йому заподіяно матеріальної шкоди в розмірі вартості автомобіля та упущеної вигоди та моральної шкоди. Просив стягнути 40 000 грн. збитків, 3000 грн. моральної шкоди, 5000 грн. упущеної вигоди, 2000 грн. витрат на правову допомогу.

12.05.2015 представником позивача було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог та він просив стягнути 192 000 грн. збитків, 4000 грн. моральної шкоди, 4000 грн. витрат на правову допомогу

02.02.2015 від відповідача надійшло заперечення проти позовної заяви, в якому зазначаєтся, що позивачем пропущено строк позовної давності, вказується на відсутність чіткої мотивації вимог щодо стягнення з відповідача суми завданих, на його думку, збитків, заперечується проти стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки останній правомірно володів спірним автомобілем та вважає себе добросовісним набувачем і оспорюється факт оплати позивачем адвокатських послуг.

09.06.2015 від відповідача до суду надійшли додаткові пояснення у відповідь на заяву позивача про збільшення позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення, просив відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

02.10.1998 ЗАТ МСПМК №3 та позивач склали акт приймання-передачі, за яким останній прийняв автомобіль ЗІЛ 130 автовишка, державний номер 70-81 НИН, 1990 року випуску, № двигуна 588296, № шасі 3004916.

06.10.1998 між ЗАТ МСПМК №3 та позивачем був укладений договір купівлі-продажу зазначеного автомобілю.

08 жовтня 1998 року позивач зареєстрував право власності на вказаний автомобіль, про що органами ДАІ МВС видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НІС №182529.

15 жовтня 1998 р. між ОСОБА_5 та ЗАТ „МСПМК №3 було укладено договір на зберігання транспортного засобу. Згідно з умовами якого позивач передав на зберігання третій особі автомобіль ЗІЛ 130 автовишка, 1990 року випуску, а ЗАТ „МСПМК №3 надав місце для стоянки на території товариства строком на 2 роки, тобто до 15.10.2000р. та забезпечував охорону автомобіля.

Того ж дня, 15 жовтня 1998р. ЗАТ « МСПМК №3» та позивач склали акт приймання-передачі вказаного автомобіля на зберігання.

Позивач двічі 24 квітня 2000р. та 15 червня 2000 р. звертався до ЗАТ «МСПМК №3» з листом, в якому просив виставити рахунок для оплати послуг зберігання автомобілю ЗІЛ 130 автовишка та повернути його.

14 вересня 2000р. позивачу було направлено лист ЗАТ «МСПМК №3», в якому зазначалося про неможливість повернення автомобіля, оскільки вказаний автомобіль було продано іншому підприємству з дотриманням вимог чинного законодавства.

За договором купівлі-продажу від 09 червня 2000р. ЗАТ «МСПМК №3» продав спірний автомобіль ДП НВКГ „Зоря"-"Машпроект. Після чого було проведено його реєстрацію органах ВДАІ УМВС України в Миколаївській області.

У березні 2006 р. ВДАІ УМВС в Миколаївській області було проведено перевірку по факту проведення реєстраційних операцій у відношенні вищевказаного автомобіля. Було з'ясовано, що на даний транспортний засіб було заведено дві облікові картки, в одній власником зазначено позивача, а в іншій - ДП НВКГ „Зоря"-"Машпроект. Враховуючи, що на момент продажу автомобіля третя особа не було власником автомобіля, то було скасована реєстраційна операція автомобіля ЗІЛ 130 (автовишка) за ДП НВКГ „Зоря"-"Машпроект.

У вересні 2009 р. позивач звернувся до керівника ДП НВКГ „Зоря"-"Машпроект з вимогою про повернення належного йому автомобіля, але відповідь до цього часу не отримав.

16.11.2010 колегією судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області було прийнято рішення про витребування із чужого незаконного володіння автомобіля марки ЗІЛ - 130, державний номер 70-81 НИН, 1990 року випуску, № двигуна 588296, № шасі 3004916 та повернення позивачу.

16.11.2010 Ленінським районним судом м. Миколаєва на виконання вищезазначеного рішення суду було видано виконавчий лист про витребування майна із чужого незаконного володіння (а. с. 48).

02.12.2011 позивач уклав з ТОВ "Торговий дім "Селяночка" договір оренди зазначеного автомобіля.

10.12.2011 договір оренди автомобіля був розірваний на підставі ненадання зазначеного автомобіля відповідно до договору (а. с. 26).

24.01.2012 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а. с. 50)

24.02.2012 державним виконавцем складено акт, в якому зазначається факт відсутності двигуна у спірному автомобілі та відмову стягувача від отримання вказаного автомобіля (а. с.53).

08.05.2013 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а. с. 52).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо).

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди № 6 від 27.03.1992 шкода підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Тобто відповідно до ст. 1166 ЦК України загальною підставою для цивільно-правовою відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її заподіяла, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

У відповідності до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач вказує на те, що неправомірними діяннями відповідача які виразились у неповерненні автомобіля йому заподіяно шкоду в розмірі вартості автомобіля в сумі 192 000 грн. Представник позивача вказував на те, що в межах виконавчого провадження відповідач передавав їм автомобіль, однак без двигуна, а тому вказаний автомобіль не можливо було ідентифікувати.

Відповідно до п/п. 4 п. 1 Порядку проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 р. № 137, ідентифікація транспортного засобу - процес визначення категорії, типу, моделі, марки, призначення, виробника та особливостей конструкції транспортного засобу станом на дату першої реєстрації в Україні згідно з маркуванням, реєстраційними документами, експлуатаційною документацією та інформаційними матеріалами виробника.

Ідентифікаційними даними колісного транспортного засобу згідно з реєстраційними документами є:

тип, марка, модель (модифікація), виробник, країна-імпортер (для КТЗ іноземного виробництва, що ввозиться на митну територію України), колір кузова (кабіни - для вантажних автомобілів, платформи - для причепів, рами, паливного бака та оперення - для мототехніки), рік виготовлення, номери двигуна, кузова, шасі (рами), ідентифікаційний номер КТЗ, реєстраційний номер КТЗ, відмітки про дату заміни номерних складників.

Таким чином, посилання представника позивача на те, що через відсутність двигуна не можливо ідентифікувати транспортний засіб є неправильним, оскільки транспортний засіб ЗІЛ можна ідентифікувати по номеру шасі та інших ідентифікаційних даних.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна (ст. 1214).

Як вбачається з акту ДП НВКГ „Зоря"-"Машпроект від 15.02.2006 комісія прийняла рішення про демонтаж старого двигуна спірного автомобіля та встановлення нового (а. с. 112).

З матеріалів справи вбачається, що листом від 09.03.2006 ВДАІ УМВС України в Миколаївській області відповідачу було офіційно повідомлено про те, що скасовується державна реєстрація транспортного засобу за відповідачем (а. с. 27).

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення шкоди в розмірі вартості автомобіля, оскільки відповідач готовий був повернути позивачу спірний автомобіль, та позивач мав право на відшкодування збитків в розмірі вартості двигуна автомобіля та пошкоджень, які завдано автомобілю після того, як відповідач дізнався про те, що державна реєстрація автомобіля за відповідачем скасована.

Також не підлягають задоволенню вимоги про стягнення непрямих збитків у вигляді упущеної вигоди та моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено неправомірності дій відповідача, причинного безпосереднього причинного зв'язку між збитками (шкодою) та діями відповідача.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності та допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити у зв'язку з необґрунтованістю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" про стягнення компенсації матеріальної та моральної шкоди в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв