АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1711/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_8 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування вказаних вимог вказувала про те, що з ОСОБА_10 вона проживала в зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 1991 року. Від шлюбу мають малолітню дочку ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З вересня 2010 року вони проживали окремо, оскільки разом з дочкою повернулися в Черкаси, а чоловік ОСОБА_10 залишився проживати в ІНФОРМАЦІЯ_2 РФ, де 26 вересня 2012 року помер. Спадщина після померлого складається з частини квартири АДРЕСА_1 і частини квартири АДРЕСА_2.

Спадщину після смерті чоловіка вона і дочка прийняли шляхом подачі заяв відповідного змісту до нотаріуса.

Крім них з дочкою із заявами про прийняття спадщини звернулись батьки померлого - відповідач і його дружина ОСОБА_12 Спадкова справа заведена у приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_13 Під час подачі заяви про прийняття спадщини, нотаріус повідомив її про наявність заповіту, складеного її чоловіком виключно в інтересах відповідача (нотаріус ОСОБА_14, с. Іванівка вул. Леніна 136, оф. 4 Амурська область).

Зі змісту заповіту вбачається, що усе своє майно де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося ОСОБА_10 заповів ОСОБА_6

При ознайомленні з вищевказаним заповітом, який посвідчувався по місцю проживання ОСОБА_10, вона виявила, що він підписаний не її чоловіком.

У березні 2011 року чоловік тяжко захворів і внаслідок хвороби не зміг виїхати в м. Черкаси, проте в телефонних розмовах він з приводу заповіту чи розпорядження майном жодним чином не висловлювався. Наміру складати заповіт всупереч її інтересам та інтересам дочки він не мав.

Її сумніви посилилися при порівнянні зразків підпису та текстів померлого на інших документах, а саме на договорах про надання послуг і розписки, оригінали яких знаходяться у неї на руках.

Оскільки спірний заповіт не був підписаний заповідачем ОСОБА_10, тому він не відповідає вимогам ЦК РФ щодо форми та порядку нотаріального посвідчення заповітів і в зв'язку з цим є недійсним в силу його нікчемності.

В лютому 2013 року, вважаючи спірний заповіт таким, що не був підписаний заповідачем ОСОБА_10 і таким, що не відповідає вимогам ЦК РФ щодо форми та порядку нотаріального посвідчення заповітів, вона звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси в своїх інтересах та як законний представник малолітньої ОСОБА_9 з позовом про визнання даного заповіту недійсним. По справі була призначена почеркознавча експертиза.

Під час розгляду даної справи, представник ОСОБА_6 не надав оригінал оскаржуваного заповіту. В зв'язку з відсутністю оригіналу заповіту експерт відмовив у проведенні експертизи. Для зібрання додаткових документів вона звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про залишення її позовної заяви без розгляду.

В зв'язку з відсутністю оригіналу заповіту вона звернулася до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_13 із заявою про направлення запиту компетентному органу РФ для перевірки чинності спірного заповіту на момент смерті заповідача. Відповідь з РФ не надійшла.

В жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до неї особисто та як законного представника малолітньої ОСОБА_9 про визнання права власності на 7/16 частин житлової квартири у порядку спадкування за заповітом.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду від 19 грудня 2013 року задоволено позов ОСОБА_6 Визнано за ОСОБА_6 в порядку спадкування за заповітом право власності на 7/16 частин житлової квартири АДРЕСА_3. Однак в матеріалах справи також було відсутнє повідомлення нотаріуса про чинність оскаржуваного заповіту.

Під час розгляду її заяви про перегляд заочного рішення, представник ОСОБА_6 пред'явив суду оригінал заповіту.

З огляду на вказані обставини, просила суд визнати недійсним заповіт складений від імені ОСОБА_10, посвідчений нотаріусом ОСОБА_14 в с. Іванівка, вул. Леніна 136, оф. 4, Амурська обл., РФ.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 травня 2015 року позов ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Фактичною передумовою судового розгляду справи є наявність спору про право (для справ позовного провадження). Спір повинен мати правовий характер, тобто стосуватися прав, обов'язків, свобод чи інтересів конкретної особи.

Порушення, невизнання чи оспорювання прав, свобод чи інтересів позивача є його суб'єктивною оцінкою фактичних правовідносин і має значення для визначення характеру правовідносин, з яких виник спір.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент посвідчення спірного заповіту заповідач не підписував спірний заповіт, тому він не відповідає вимогам ЦК РФ щодо форми та порядку нотаріального посвідчення заповітів і в зв'язку з цим є недійсним в силу його нікчемності.

Такий висновок є правильним.

Встановлено, що ОСОБА_10 народився 20 січня 1971 року в м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області. Його батьки: батько ОСОБА_6, мати ОСОБА_15

31 серпня 1991 року ОСОБА_10 одружився з ОСОБА_16 в Корсунь- Шевченківському РАЦСі Черкаської області, актовий запис №148, після чого остання змінила прізвище на «Бєлошапка».

Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3.

26 вересня 2012 року ОСОБА_10 помер.

Після його смерті спадщину прийняли: батько ОСОБА_6, дружина ОСОБА_8 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_9

Мати померлого ОСОБА_15 подала заяву про відмову від спадщини на користь свого чоловіка ОСОБА_6

Спадкова справа заведена у приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_13

За життя ОСОБА_10 склав заповіт від 21.09.2012 р., посвідчений нотаріусом Іванівського нотаріального округу Амурської області, Російської Федерації ОСОБА_14 та зареєстрований в реєстрі за №3500, згідно якого все своє майно, яке на час смерті належне йому, де б воно не було і з чого б воно не складалось, заповів ОСОБА_17

Встановлено, що вказаний заповіт не змінено, не скасовано; інших заповітів ОСОБА_10 немає.

В ході розгляду справи, судом призначались судова почеркознавча експертиза (а.с. 35, 45-50) та додаткова судова почеркознавча експертиза (а.с.94, 99-106)

Зокрема, відповідно до висновку експертизи № 17544/17545/14-32 від 20.04.2015 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_10, що міститься у графі «Завещатель» в заповіті від 21.09.2012 року виконаний не ОСОБА_10, а іншою особою з наслідуванням його підпису.

Крім того, для забезпечення справедливого, неупередженого та обєктивного розгляду справи, в ході апеляційного розгляду справи за клопотанням представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 призначено додаткову судово-почеркознавчу експертизу.

Так, за висновком експертів № 14733/14734/15-32 від 08.12.2015 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_10 у графі «Завещатель» у заповіті від 21.09.2012 року, який складено від імені ОСОБА_10, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів.

Підпис від імені ОСОБА_10 у графі «Завещатель» у заповіті від 21.09.2012 року, який складено від імені ОСОБА_10, виконано не ОСОБА_10, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_18, тобто під впливом на процес письма штучного збиваючого фактору.

Задовольняючи позов, суд вірно встановив обставини справи, докази, якими вони підтверджені та дав їм належну правову оцінку.

Згідно ст.47 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованої Україною, здатність особи до складання і скасування заповіту, а також форма заповіту і його скасування визначаються по праву тієї країни, де заповідач мав місце проживання в момент складання акта. Однак заповіт або його скасування не можуть бути визнані недійсними внаслідок недотримання форми, якщо остання задовольняє вимогам права місця його складання.

Як вбачається з вказаної статті, до вимог щодо недотримання форми заповіту повинно застосовуватися право місця його складання. Оскільки спірний заповіт складено нотаріусом в Іванівка, Амурської області, РФ, тому до нього повинно застосовуватися право Російської Федерації.

Виходячи з вимог ч.ч.3, 5 ст.1118 Цивільного кодексу РФ заповіт повинен бути здійснений особисто. Здійснення заповіту через представника не допускається. Заповіт є одностороннім правочином, який створює права і обов'язки після відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1125 Цивільного кодексу РФ заповіт повинен бути власноручно підписаний заповідачем.

Зі змісту статті 1131 ЦК РФ вбачається, що при порушенні положень цього Кодексу, що тягнуть за собою недійсність заповіту, в залежності від підстав недійсності, заповіт є недійсним в силу визнання його таким судом (оспорюваний заповіт) або незалежно від такого визнання (нікчемний заповіт).

Відповідно до ст.168 ЦК РФ правочин, який не відповідає вимогам закону або іншим правовим актам, нікчемний, якщо закон не встановлює, що такий правочин оспорюваний, або не передбачає інших наслідків порушення.

Тобто, на відміну від норм ЦК України, норми ЦК РФ передбачають, що правочини які не відповідають вимогам закону є нікчемними, а оспорюваність встановлюється законом.

Відповідно до п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду РФ №6 і Пленуму Вищого Арбітражного Суду РФ №8 від 01.07.1996р. "Про деякі питання пов'язані з застосуванням частини першої Цивільного Кодексу Російської Федерації"", нікчемний правочин є недійсним незалежно від визнання його таким судом (пункт 1 статті 166). Враховуючи, що Кодекс не виключає можливість пред'явлення позовів про визнання недійсним нікчемного правочину, спори за такими вимогами підлягають вирішенню судом в загальному порядку за заявою будь- якої заінтересованої особи.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

З аналізу, як загальних норм ЦК України, які стосуються недійсності правочинів, так і спеціальних норм даного Кодексу щодо недійсності заповіту, вбачається, що нікчемний правочин є різновидом недійсного правочину, підстави недійсності нікчемного правочину встановлені нормами ЦК України та іншими законодавчими актами. Визнання нікчемного правочину (заповіту) недійсним в судовому порядку не вимагається. Позов про визнання правочину (заповіту) недійсним має бути пред'явлено заінтересованою особою. Оскільки в силу ч. 2 ст. 1223 та ч. 4 ст. 1254 ЦК України у випадку визнання заповіту недійсним спадкування відбувається за законом, тому заінтересованими особами у даному випадку є спадкоємці за законом.

З положень ст. 202 та ст. 1233 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт, а також скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що, при оформленні спірного заповіту не були дотримані вимоги до форми заповіту, а саме, хоча заповіт і складено у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, проте особисто не підписаний заповідачем ОСОБА_10

Із матеріалів справи та змісту рішення суду першої інстанції не вбачається допущення порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, не спростовують.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну правову оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 - відхилити, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 травня 2015 року у даній справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :