у х в а л а

іменем україни

08 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Карпенко С. О., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя особа - служба в справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 12 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 15 червня 2007 року № MKMOGK0000200, звернулося до суду з позовом, у якому просило у рахунок погашення заборгованості за вказаним договором у розмірі 237 099,15 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 220,2 кв. м, житловою площею 77,9 кв. м, який на праві власності належать відповідачу, шляхом його продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення кадастрового номера земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 12 листопада 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що оскільки позичальник ОСОБА_3 одержав кредит в іноземній валюті, у забезпечення виконання якого передав в іпотеку житловий будинок, загальна площа якого не перевищує 250 кв. м, вказане нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника, іншого житла у нього немає, то звернення стягнення на нього не може бути проведене відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 15 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № MKMOGK0000200, згідно з умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 100 тис. доларів США зі сплатою 10,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом зі строком повернення до 14 червня 2027 року, а ОСОБА_3 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним.

Із метою забезпечення виконання вказаного договору 15 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку належний йому житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 220,2 кв. м, житловою площею 77,9 кв. м.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 26 квітня 2013 року виникла загальна заборгованість у сумі 237 099,15 доларів США, яку позивач просив стягнути на свою користь шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку» та іпотечного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вирішуючи спір по суті, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди не врахували, що Законом України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон) не встановлено, що з прийняттям цього Закону іпотека припиняється, а встановлено порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, у тому числі щодо нерухомого житлового майна.

Виходячи із ст. 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

За своїм змістом вказаний Закон встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Чинність вказаного Закону на час ухвалення рішення є підставою, у разі задоволення позову за наявності для цього підстав, для визначення порядку його виконання, зокрема вказівка на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону.

Таким чином, суди дійшли помилкового висновку про неможливість ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в період дії цього Закону.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 12 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко