н/п 2/490/2764/2015 Справа № 490/2768/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 грудня 2015 р. Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі - Гудковій Є.С.,

за участю позивача, його представника , представників відповідача та третьої особи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ ОСОБА_3 з управління активами Фінасовий капітал, третя особа ПАТ КБ Приватбанк про визнання попереднього договору купівлі-продажу квартири чинним, зобов'язання до його виконання та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

В березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом з подальшим уточненням до відповідачів, в якому просив попередній договір від 12 листопада 2014 року купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ ОСОБА_3 з управління активами Фінасовий капітал (далі ОСОБА_3) , яку представляє ОСОБА_2, визнати чинним, зобов'язати ОСОБА_3 повністю виконати умови Попереднього договру від 12.11.2014 року; стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 50 0000 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що між ним, з однієї сторони як покупцем, та ОСОБА_3, на підставі Довіреності від імені якої діяв ОСОБА_2 , - з другої сторони як продавцем, 12 листопада 2014 року був укладений в простій письмовій формі попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною продажу 1 055 250 грн. На виконання умов договору в той же день був укладений договір завдатку, за яким він передав відповідачеві 16 000 грн., а 16 листопада 2014 року сплатив аванс в сумі 89 525 грн. Згідно умов попереднього договору залишок коштів за квартиру у розмірі 949 725 грн. він був зобов'язаний сплатити продавцеві до 26 грудня 2014 року.

Після цього за згодою сторін вони декілька разів продовжували термін укладання основного договору - до 30 січня та 28 лютого 2015 року відповідно. За час дії попереднього договору загальна сума внесених за квартиру коштів склала 655 725 грн.

Проте протягом лютого місяця в касі банку у нього відмовлялися приймати кошти та ОСОБА_2 у телефонних розмовах пояснень не надавав . Наприкінці лютого йому повідомили, що в зв'язку з коливанням курсу долара вартість квартири суттєво збільшилася і йому необхідно погодитися на збільшення вартості квартири і збільшення розміру залишку до сплати. Оскільки він категорично заперечував проти цього, а остаточну суму залишку у нього не прийняли до 28 лютого 2015 року, по закінченню цієї дати ОСОБА_2 йому повідомив, що попередній договір втратив чинність . Кошти , сплачені в рахунок договору, відповідачами йому було повернуто.

За такого, відповідачами фактично неправомірно утримувалися його грошові кошти у розмірі 655 725 грн. в період найбільшого знецінення національної валюти. Таким чином , неправомірним розірванням попереднього договору йому завдано значної моральної шкоди , оскільки його позбавили можливості придбати житло, якого він потребував як переселенець з Донецька, неправомірно скористалися його коштами, компенсацію якої він оцінює у 50 000 грн.

Ухвалою суду від 18 листопада 2015 року в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,на стороні відповідача залучено ПАТ КБ Приватбанк.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з викладених в позові підстав, просили про задоволення позову.

Представник відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову за необгрунтованістю позовних вимог та з тих підстав, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем у даній справі, оскільки укладав оспорюваний договір лише як представник ОСОБА_3. Також звернув увагу суду на недодержання сторонами нотаріальної форми оспорюваного договору , оскільки попередній договір укладається у формі , встановленій для основного договору, а договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Представник відповідача ТОВ ОСОБА_3 з управління активами Фінасовий капітал - ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову за необгрунтованістю позовних вимог, оскільки діючим законодавством не передбачено спонукання сторін договору купівлі-продажу до його обов'язкового укладення. Крім того, сторонами не була додержана нотаріальна форма попереднього договору , оскільки попередній договір укладається у формі , встановленій для основного договору, а договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Представник третьої особи ПАТ КБ ПриватБанк - ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову за необгрунтованістю позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ТОВ ОСОБА_3 з управління активами Фінансовий капітал , яка діє від власного імені, в інтересах та за рахунок Пайового венчурного інвестиційного фонду Інвестмент Рінейсен , в особі ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності, та ОСОБА_1 12 листопада 2014 року був укладений в письмовій формі Попередній договір про зобовязання укладення договору купівлі-продажу квартири № 18 , загальною площею 140,70 кв.м., в м.Миколаєві, вул.Мостобудівників, 17 , в строк до 26 грудня 2014 року за ціною основного договору ( вартість квартири) у сумі 1 055 250 грн, яка є остаточною та не підлягає зміні ні за яких умов.

Вказана квартира належала ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності САВ 934888 , виданого 02.09.2008 року виконкомом Миколаївської міської ради.

Відповідно до п. 3 цього Договору, покупець пепераховує продавцеві на поточний рахунок завдаток у сумі 16 000 грн, та аванс у сумі 89 525 грн., які зараховуються до ціни основного договру у разі його укладення. За п. 4 цього Договру , покупець зобовязаний вносити у безготівковій формі на розрахунковий рахунок продавцґя 26.12.2014 року 949 725 грн. Право власності на відчужуване майно переходить до покупця після державної реєстрації Основного договору.

Того ж дня між сторонами був укладений Договір завдатку за умовами попереднього договру , за яким ОСОБА_1 вніс на рахунок компанії 16 000 грн.

12 листопада 2014 року між сторонами була укладена Додаткова угода до попереднього договору , якою змінено п. 4 Договору і визначена дата внесення 949 725 грн 30 січня 2015 року.

30 січня 2015 року між сторонами була укладена Додаткова угода до попереднього договору, якою змінено п. 4 Договору і визначена дата внесення 949 725 грн 28 лютого 2015 року.

Як вбачається з наданих позивачем квитанцій і таке не заперечували відповідачі, ОСОБА_1, 12 листопада 2014 року сплатив на рахунок компанії 89 525 грн. , 26 грудня 2014 року - 400 000 грн, 30 січня 2015 року 150 000 грн. - з призначеннями платежів оплата за квартиру № 18 по попередньому договору від 12.11.2014 року.

Як вбачається з ОСОБА_6 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зазначена квартира за договором купівлі-продажу від 06.07.2015 року була відчужена ОСОБА_3 ПАТ КБ ПриватБанку, а 12 листопада 2015 року за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського МНО ОСОБА_7 продана ПАТ КБ ПриватБанк ОСОБА_6

Як встановлено положеннями ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Судом встановлено, що основний договір купівлі-продажу вказаної квартри у встановлений у попередньому договорі строк не був укладений, кошти, внесені ОСОБА_1 в рахунок вартості квартири повернуті позивачеві ОСОБА_3. Жодних вимог про відшкодування збитків, повернення завдатку чи інших вимог матеріального характеру позивачем не заявлялося.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 635 ЦК попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного-законодавства. Пунктом 4 ст.635 ЦК України передбачено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно з ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачена в рахунок виконання договору відповідачеві сума повинна бути повернута позивачеві, про що сторони не заперечували і таких вимог не заявляли.

Що стосується позовних вимог про визнання попереднього договору чинним , то вони не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Так , відповідно ст. 204 ЦК України, діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже, заявляючи позовні вимоги про визнання договору чинним, позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права.

Також суд враховує, що відповідно до вимог ст. 209 ЦК України , правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. За ст. 657 цього Кодексу , договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Проте таких вимог позивач не заявляв і на такі підстави не посилався.

Вирішуючи вимоги позову про зобовязання ОСОБА_3 повністю виконати умови Попереднього договору , суд виходить з наступного.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, відповідно до вимог діючого законодавства України, примушування до угоди, яка ґрунтується на попередньому договорі, чи визнання її укладеною за відсутності згоди зустрічної сторони законом не передбачено, оскільки за порушення умов попереднього договору частиною другою статті 635 ЦК Українипередбачені інші правові наслідки - відшкодування збитків. Крім того, частиною третьою статті 635 цього ж Кодексу передбачено, що зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором.

За змістом укладеного між сторонами попереднього договору з подальшим укладенням додаткових угод сторони зобов'язались у майбутньому, остаточно в строк до 28 лютого 2015 року, укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .

Сторони також узгодили, що покупець повинен внести остаточну суму вартості квартири в цей строк, а також має право здійснювати платежі в безготівковій формі в рахунок загальної вартості ціни продажу квартири, зазначеної у пункті 2 цього Договору, які враховуються на виконання зобов'язання покупця сплатити загальну ціну купівлі-продажу вказаної квартири .

Проте, як встановлено судом у встановлений строк основний договір купівлі-продажу квартири укладено не було, позивач не вніс залишок ціни вартості квартири на рахунок відповідача.

Положення частини другої статті 635 ЦК України містять спеціальну норму, якою передбачено перелік правових наслідків порушення попереднього договору.

Цією нормою встановлено обов'язок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Положеннями ЦК України й інших актів цивільного законодавства, прямо не передбачено такий правовий наслідок невиконання попереднього договору, як відшкодування збитків у спосіб зобовязання сторони цього договру виконати його умови та фактично продати об'єкт, що мав бути придбаний в майбутньому за договором купівлі-продажу, покупцеві на визначених попереднім договором умовах.

Примусове виконання зобов'язання в натурі суперечить вимогам статті 635 ЦК України про правові наслідки порушення зобов'язання за попереднім договором і положенням статті 321 ЦК України про непорушність права власності.

Стаття 635 ЦК України не передбачає такого правового наслідку порушення взятого на себе в попередньому договорі зобов'язання щодо укладення основного договору, як спонукання до його укладення в судовому порядку.

Зазначене узгоджується з вимогами частини третьої статті 635 ЦК, згідно з якою зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором.

За таких обставин інша сторона попереднього договору може претендувати на відшкодування збитків відповідно до частини другоїстатті 635 ЦК України.

Проте таких вимог позивач не заявлялв, своїм правом на зміну предмету та підстав позову, збільшення позовних вимог , про що йому було неодноразово розяснено судом в судовому засідання, не скористався.

Припинення зобов'язання з попереднього договору внаслідок неукладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов'язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов'язання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно.

Щодо відшкодування моральної шкоди, загальні положення про її відшкодування закріплені ст.ст. 23,1167 ЦК України. Відповідно до положень Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Згідно з вимогами ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Укладений між сторонами договір не передбачає відшкодування моральної шкоди у разі порушення умов його виконання.

До того ж, вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від основних позовних вимог щодо виконання попереднього договру, отже у їх задоволенні також слід відмовити.

За такого, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог .

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача не підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову.

Керуючись ст. ст. ст. 10, 11, 57-60, 169, 212, 213, 209, 212-218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Гуденко О.А.