Справа № 489/2506/15-ц
Номер провадження 2/489/1540/15
РІШЕННЯ

Іменем України

02 червня 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про визнання права власності на грошові кошти,

встановив

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі укладеного між ним та відповідачем договору відступлення права вимоги, позивач набув право вимоги від банку сплати суми боргу у розмірі 140 000 грн. Станом на 08.05.2015 відповідач не визнав права власності позивача на вклади у розмірі 140 000 грн., про що повідомив позивача письмово. Позивач просить визнати право власності за ним на грошові кошти на вкладах та рахунках в розмірі 140 000,00 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву в якій просив розглядати позов за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення вимог, вказавши, що договір дійсно було укладено, однак такий спосіб захисту як визнання права власності на гроші є помилковим.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

03.03.2014 між позивачем та відповідачем був укладений договір № 03/03 про відступлення права вимоги (далі-договір) (а. с. 6).

Згідно з даним договором відповідач (цедент) відступив позивачеві (цесіонарієві), а цесіонарій набув право вимоги, належне Цедентові і став кредитором за договорами банківських вкладів та банківських рахунків, укладеними між відповідачем та ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" (далі-банк). Відповідно до договору №03/03 від 03.03.2014 позивач набув право вимоги від банку сплатити суму боргу у розмірі 140 000 грн., який виник у зв'язку з наданням відповідачем банку у тимчасове строкове користування грошових коштів за договорами з банком відповідно до умов договорів банківського вкладу та рахунків.

Відповідно ж до ст. 512 ЦК України заміна кредитора в зобов'язанні може мати місце внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Отже відступлення права вимоги являє собою договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна осіб у зобов'язанні пов'язана з тим, що попередні учасники зобов'язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов'язки переходять до суб'єктів, які їх замінюють.

Вимога, що передається іншій особі в порядку цесії, переходить до неї в тому обсязі, в якому вона раніше належала цедентові.

Пунктом 3 Договору визначено, що з моменту підписання Договору сторонами Цесіонарій набуває статусу вкладника у значенні цього терміна, що визначений у п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме: «вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката».

Станом на 08.05.2014 відповідач не визнає право власності позивача на вклади та рахунки в розмірі 140 000 грн., що позивач набув відповідно до договору, про що він повідомив позивача письмово (а. с. 5).

Договір про відступлення права вимоги є двостороннім правочином, оскільки одна сторона відступає, а друга сторона набуває право вимоги, що належало відповідачу. Оскільки в договорі про відступлення права вимоги сторони не зазначили умови відмови від правочину, то до даного договору застосовуватимуться загальні положення Гл. 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст.214 ЦК України особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані.

Як вбачається з повідомлення відповідача до позивача (а. с. 5), відповідач в односторонньому порядку відмовляється від укладеного договору про відступлення права вимоги.

В такому разі одностороння відмова відповідача є неприпустимою та не тягне за собою юридичних наслідків. Відповідно до презумпції правомірності правочину, встановленої ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В даному випадку позивачем невірно обрано такий спосіб захисту як визнання права власності, оскільки згідно укладеного між сторонами договору про відступлення права вимоги, позивач набув право вимоги, належне відповідачу і став кредитором за договорами банківських вкладів та банківських рахунків, укладеними між відповідачем та ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк". Відтак, реалізуючи своє право, позивач може вимагати від банку сплати йому суми боргу або заміни сторони у зобов'язанні, відповідно до ст. 512 ЦК України. У разі невиконання банком своїх зобов'язань, позивач може скористатись наданим йому правом вимоги, пред'явити позов про стягнення коштів і отримати їх у власність.

Дослідивши докази, долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на грошові кошти в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв