У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 2 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 29 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з березня 2012 року працювала у публічному акціонерному товаристві «Запоріжтрансформатор» (далі - ПАТ «Запоріжтрансформатор») заготівником ізоляційних деталей 3 розряду в цеху з виготовлення ізоляції та упаковки. Наказом від 20 грудня 2014 року № 1126 її було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. Вважала своє звільнення незаконним, оскільки інша робота їй не пропонувалась, хоча були вакантні посади, вона має переважне право на залишення на роботі порівняно з іншими заготівельниками цеху, які мають нижчий, 2 розряд, а також вона навчається без відриву від виробництва у вищому навчальному закладі.

З урахуванням викладеного позивачка просила поновити її на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також завдану їй неправомірними діями роботодавця моральну шкоду в розмірі 10 тис. грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 2 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29 липня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано наказ ПАТ «Запоріжтрансформатор» від 30 грудня 2014 року про звільнення ОСОБА_3 за п. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновлено її на роботі заготівельником ізоляційних деталей цеху з виготовлення ізоляції та упаковки ПАТ «Запоріжтрансформатор». Рішення суду в цій частині допущено до негайного виконання. Стягнуто з ПАТ «Запоріжтрансформатор» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2014 року по 2 червня 2015 року у загальній сумі 10 603 грн 84 коп., які повинні бути виплачені на підприємстві з відрахуванням податків та інших обов'язкових платежів. Стягнуто з ПАТ «Запоріжтрансформатор» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 тис. грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Запоріжтрансформатор», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що при звільненні ОСОБА_3 з роботи роботодавець не дотримався гарантій, передбачених для працівників КЗпП України, оскільки не довів, що не було вакантних посад для переведення її на іншу роботу, позивачка мала переважне право на залишення на роботі порівняно з іншими 100 заготівельниками цеху, хоча порівнювалася робота лише 87 працівників, з поважних причин позивачка не була присутня на засіданні профспілкового комітету. Незаконним звільненням їй було завдано моральної шкоди.

Апеляційний суд погодився з таким висновком суду першої інстанції, зазначивши також про те, що при рівних умовах продуктивності праці та кваліфікації ОСОБА_3, маючи 3 розряд і як працівник, яка навчається без відриву від виробництва у вищому спеціальному навчальному закладі, мала переважне право на залишення на роботі. Крім того, відповідач не спростував доводи позивачки та не надав доказів відсутності вакантних посад на роботі на час її звільнення.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_3 з 22 березня 2012 року працювала на ПАТ «Запоріжтрансформатор» заготівельником ізоляційних деталей 3 розряду в цеху з виготовлення ізоляції та упаковки. Наказом від 20 грудня 2014 року № 1126 її було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У ч. 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з чч. 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав наведені вище вимоги КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Наявність вакантних посад на ПАТ «Запоріжтрансформатор» при скороченні чисельності штату працівників судами не установлено. При цьому на а.с. 29 міститься повідомлення позивачці про те, що можливості її працевлаштування немає у зв'язку з відсутністю вакантних посад, з яким вона 30 жовтня 2014 року ознайомилась, розписалась і зауважень не робила. Також на а.с. 80-99 є штатний розпис цеху, в якому працювала позивачка, який вводився в дію з 1 жовтня 2014 року

Зазначаючи, що відповідач не довів, що на момент звільнення позивачки не було вакантних посад, що у трудових спорах згідно з вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України та положеннями трудового законодавства дійсно це має довести саме роботодавець, апеляційний суд не вказав, які саме докази відповідач ще мав би надати й не надав, внаслідок чого такий висновок суду ґрунтується на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації законодавець у вказаній нормі права визначає кому надається перевага в залишенні на роботі.

Зазначаючи, що при рівних умовах продуктивності праці та кваліфікації ОСОБА_3 мала переважне право на залишення на роботі, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України взагалі не надав належної правової оцінки діям роботодавця, який вивчав своїх працівників, навівши порівняльний аналіз у таблиці по визначенню кандидатур на скорочення, які здійснювала створена на товаристві спеціальна комісія (а.с. 100-106). Зазначена комісія дійшла висновку про те, що за однаковою продуктивністю праці ОСОБА_3 за кваліфікаційними критеріями мала менший стаж роботи на підприємстві та не мала другої професії (спеціальності) у порівнянні з іншими заготівельниками ізоляційних деталей 3 розряду. При цьому апеляційний суд не вказав, яким чином навчання позивачки у вищому спеціальному навчальному закладі без відриву від виробництва надавало їй переважне права на залишення на роботі порівняно з іншими працівниками і внаслідок яких мотивів.

Таким чином колегія суддів вважає, що висновки апеляційного суду ґрунтуються на припущеннях, що заборонено вимогами ч. 4 ст. 60 ЦПК України, а наявним у справі доказам належна правова оцінка не дана (ст. 212 ЦПК України).

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не може вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» на задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 29 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик