Справа № 333/6732/15-ц
Провадження № 2/333/2964/15
30 жовтня 2015 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Дмитрієвої М.М.,
при секретарі Пасюті К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення депозиту,-
Позивач ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про повернення суми вкладу.
В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.
Позивач та її представник у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином; представник позивача надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст. 158 ЦПК України розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав частково, в частинні стягнення суми вкладу, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Представник відповідача, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не зявився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки представника відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.3 ст. 69 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів ( постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.
Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
01.07.2015 року ОСОБА_1 була подана до банку заява про бажання повернути суму вкладу готівкою та нараховані проценти.
На підставі інформації вих. №1181/1 від 03.07.2015 року, наданої Відділенням №1 Філіі «Запорізьке РУ» ПАТ « Банк « Фінанси та Кредит», залишок на вкладному рахунку № 2635.0.035335.008 становить 2164,00 (дві тисячі сто шістдесят чотири євро 00 євроцентів) євро; №2638.3.035335.008 залишок 29.19 ( двадцять девять євро 19 євроцентів ) євро; 2620.8.035335.008 залишок 212.31 (двісті двадцять євро 31 євроцентів) євро згідно договору №313731/134420/370-14 від 22.04.2014 року, діє до 02.05.2015 року.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України №516 від 03.12.2013 року, передбачено, що залучення банком вкладів ( депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу ( депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу ( депозиту ) з видачею ощадного (депозитного ) сертифіката; договором банківського вкладу ( депозиту ) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банків таких металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності ( банківськими правилами)та звичаями ділового обороту.
Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту ) одна сторона ( банк ), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму ( вклад), що надійшла, зобовяується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Пунктом 2.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України №516 від 03.12.2003 року, передбачено, що за договором банківського кладу (депозиту ) одна сторона ( банк ), що прийняла від іншої сторони ( вкладника) або для неї грошову суму ( вклад), що надійшла, зобовзується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором.
Згідно з ч. 2 ст. 1060 ЦК України банк зобовязаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу,- є нікчемною.
Посилання банку на Постанову Правління Національного Банку України №354 від 03.06.2015 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» не можна визнати належною правовою підставою для відмови в задоволенні вимог вкладника, оскільки названі акти Національного Банку України є підзаконними і суперечать ч.2 статті 1060 Цивільного Кодексу України
Відповідно до змісту ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 321 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини , як джерело права.
Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, банк порушує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж Протоколу є додатковою статтею Конвенції.
Таке порушення виявилось в наступному.
У ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України, однак в порушення названих норм позивач позбавлена права користуватися своїм майном у вигляді грошових коштів, які банк отримав від неї на умовах строковості на платності і у встановлений строк не повернув.
Розглядаючи справу «Золотас проти Греції» ( 29.01.2013 року ), Європейський суд чітко вказав, що особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала останньому у право використання цієї суми, банк був зобовязаний зберегти її , й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг вважати, що його вклад у банку в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлених про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи.
Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 свої зобовязання за договором банківського вкладу №313731/134420/370-14 від 22.04.2014 року виконала у повному обсязі та внесла на рахунок, зазначений у договорі, грошові кошти в сумі 2164,00 євро. На даний час відповідачем зобовязання щодо повернення позивачу суми вкладу та нарахованих відсотків, не виконані, тому є підстави для стягнення із відповідача на користь позивача суми вкладу.
У звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаю чи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним та документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню із відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 526, 1058,1060 ЦК України, ч.4 ст. 169 , ст. 10, 11, 59, 60, 88, 209, 214, 215 ЦПК України, п.1.4 Положення «Про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій із юридичними та фізичними особами», затвердженого Постановою Правління Національного Банку України №516 від 03.12.2003 року, суд
Позов ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення депозиту задовольнити.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва