У Х В А Л А

Іменем України

26 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Бондаренка Ю.О.

суддів: Павліченко С.В., Куцина М.М.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 серпня 2014 року у справі за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом знесення самочинно збудованої прибудови, -

в с т а н о в и л а:

Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця» звернулося в суд з вказаним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом знесення самочинно збудованої прибудови.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на балансі відокремленого підрозділу «Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд №5» Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» знаходиться казарма ВОХР-97 ст. Павлово за адресою: АДРЕСА_1. 20.11.1978 року начальником дистанції цивільних споруд на ст. Ужгород Львівської залізниці, видано ордер на право зайняття гр. ОСОБА_3 (батько ОСОБА_2) зі складом сім'ї 5 чоловік службового приміщення по ст. Павлово. На даний час у вищезазначеному приміщенні проживають: відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2. У липні 2011 року згідно договору підряду №17 на виконання проектних та вишукувальних робіт було проведене технічне обстеження вищезазначеної казарми ВОХР-97 на ст. Павлово за замовленням ВП «Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд № 5» Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця», з метою оформлення права власності на зазначену будівлю за державою в особі Міністерства інфраструктури України. При обстежені будівлі ВОХР-97 на АДРЕСА_1, виявлено, що до кв. НОМЕР_1, яку займають відповідачі, побудована прибудова із шлакоблоків, перекриття - дерев'яне, прибудова самовільна - незавершене будівництво, яка побудована без відповідних погоджень і дозволів. В ході перевірки лінійним відділом на станції Ужгород УМВС на Львівській залізниці встановлено, що відповідачі збудували дану прибудову самі (власними силами), за дозволами на будівництво даної прибудови нікуди не звертались. Крім того, відповідачі самовільно захопили земельну ділянку площею 0,0027 га, на підставі чого, винесено припис про усунення виявлених порушень земельного законодавства у термін до 17.12.2011 року, який і на даний час не виконаний. Позивач не може здійснити реєстрацію права власності за державою в особі Міністерства інфраструктури України, на будівлю до якої відповідачами здійснена незаконна прибудова, а тому просить зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні державним майном, що знаходиться на балансі відокремленого підрозділу «Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд № 5» Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» та належить на праві господарського відання, а саме: казарми ВОXP - 97 ст. Павлово за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення самочинно збудованої прибудови до будівлі ВОXP - 97 ст. Павлово за адресою: АДРЕСА_1, за власний рахунок.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 серпня 2014 року позов задоволено та зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні державним майном, що знаходиться на балансі відокремленого підрозділу «Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд № 5» Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» та належить йому на праві господарського відання, а саме: казарми ВОXP - 97 ст. Павлово за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення самочинно збудованої прибудови до будівлі ВОXP - 97 ст.Павлово за адресою: АДРЕСА_1, за власний рахунок.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідачі подали апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 серпня 2014 року, як незаконне, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції апелянти зазначили, що вони не повідомлялись про час та місце розгляду справи, а тому були позбавлені можливості захистити свої права. Крім того вони як користувачі приміщення НОМЕР_1, що передано було їм для проживання, декілька разів просили позивача привести приміщення у відповідність до необхідних санітарних умов. Так-як прохання нічого не дали відповідачі особисто за свій кошт провели до приміщення газ та переобладнали старе приміщення, проти чого, на той час не заперечував позивач. Переробка приміщення зводилась до того, що прибудову відповідачі з'єднали дверима з їх житловим приміщенням та встановили вакуумні вікна. Крім того позивачі оформили всі необхідні документи. Земельну ділянку відповідачі не захоплювали.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу і просив задовольнити з підстав зазначених в ній.

Представник позивача в судовому засіданні заперечила щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що на балансі відокремленого підрозділу «Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд № 5» Державного територіально-галузевого об'єднання Львівська залізниця знаходиться казарма ВОХР-97 ст. Павлово за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16-17). 20.11.1978 року начальником дистанції цивільних споруд на ст. Ужгород Львівської залізниці, видано ордер на право зайняття гр. ОСОБА_3 (батько ОСОБА_2) до складу сімї якого входить 5 чоловік, службового приміщення по ст. Павлово.(а.с.27). На даний час у вищезазначеному приміщенні проживають відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 У липні 2011 року, згідно договору підряду №17 на виконання проектних та вишукувальних робіт, було проведене технічне обстеження вищезгаданої казарми за замовленням ВП «Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд № 5» Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця», в ході якого виявлено, що до кв. НОМЕР_1, що займають відповідачі, побудована прибудова із шлакоблоків, перекриття - дерев'яне, прибудова самовільна - незавершене будівництво (а.с.31-33). Згідно листів-попереджень №2081від 23.07.2011 року та №2716 від 31.08.2011 року, управління зверталось до відповідачів з вимогою про демонтаж самовільно збудованої прибудови, яке було отримано ними 31.07.2011 року та 01.09.2011 року (а.с.39-40). З постанови старшого о/у СДСБЕЗ ЛВ на ст.Ужгород УМВС України на Львівській залізниці Товт В.О. про відмову в порушенні кримінальної справи від 03.12.2011 року вбачається, що ході перевірки встановлено, що відповідачі збудували дану прибудову самі, за дозволами на будівництво даної прибудови нікуди не звертались, а сама прибудова здійснена в санітарно-захисній зоні залізничної колії, на самовільно захопленій земельній ділянці площею 0,0027 га., що є порушенням вимог п.5.20 «Державних правил планування та забудова населених пунктів», затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України № 173 від 19.06.1996 року, та ст.ст. 125,126 Земельного кодексу України.(а.с.42-44). 17 листопада 2011 року в ході перевірки законності реконструкції кв. НОМЕР_1 буд АДРЕСА_1, було виявлено, що відповідачі по справі при проведенні добудови самовільно захопили земельну ділянку, в зв'язку з чим було приписано усунути виявлені порушення закону до 17.12.2011 року (а.с.45).

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того що ДТГО «Львівська залізниця» не може здійснити реєстрацію права власності за державою в особі Міністерства інфраструктури України, балансоутримувач «Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд № 5» ДТГО «Львівська залізниця» на будівлю казарми ВОХР-97 АДРЕСА_1, до якої відповідачами здійснена незаконна прибудова, через невідповідність плану в інвентарній справі БТІ та технічного заключення Закарпатського філіалу інституту «НДІ проектреконструкція».

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Житловий будинок, будівля, споруда, згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною 7 ст.376 ЦК України визначено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Твердження апелянта про те, що позивачі оформили всі необхідні документи, для проведення добудови жодними доказами не підтверджено, а заперечення щодо захоплення ними земельної ділянки спростовано наявним у справі доказами - приписом та постановою від 03.12.2011 року.

Більше того, відповідно до ст. 114 ЗК України у межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об'єктів, об'єктів соціальної інфраструктури та інших об'єктів, пов'язаних з постійним перебуванням людей.

Що стосується порушення судом першої інстанції норм процесуального права в тій частині, що відповідачі не були повідомлені про час та місце розгляду справи, в силу ч. 3 ст. 309 ЦПК України, воно не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки це порушення не призвело до неправильного вирішення справи.

Інші доводи, які б мали правове значення для вирішення справи, в апеляційній скарзі не зазначені.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З врахування викладеного суд першої інстанції, вірно встановив обставини справи та характер правовідносин, що виникли між сторонами і ухвалив правильне по суті і справедливе рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді