Справа № 182/3935/15-ц
Провадження № 2/0182/2484/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.11.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Рунчевої О.В.

секретаря - Смикової Ю.В.

за участю

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну порядку стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

11 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просить змінити порядок стягнення аліментів та визначити аліменти на утримання двох дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн, починаючи з моменту подачі позовної заяви.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він перебував у шлюбі з відповідачкою. 12 березня 2015 року на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду шлюб був розірваний.

Відповідно до рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2015 року з нього стягуються аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_2

Відповідачка має власне житло, працевлаштована та має постійний заробіток. На даний час він не працює, має мінливі заробітки, особистого житла не має і тому змушений винаймати житло.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, пояснив, що він не має регулярного доходу, тому сплачує аліменти відповідно до своїх матеріальних можливостей, визнає, що має заборгованість з аліментів; просить задовольнити позов та стягувати з нього аліменти у розмірі 400 грн. щомісяця на утримання двох дітей.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначила, що не визнає позов та просить відмовити у його задоволенні, вважає, що позивач має на меті приховати свої доходи та ухилитись від сплати аліментів на утримання дітей, вона змушена самостійно заробляти та витрачати кошти на дітей, щоб забезпечити їх усім необхідним. Позивач є працездатною особою, інших неповнолітніх дітей на своєму утриманні не має та спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Окрім того їй відомо, що позивач перебував на заробітках у Фінляндії, тому просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5) та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

02 квітня 2015 року рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь відповідача, щомісячно, починаючи з 04 березня 2015 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до 31 липня 2025 року (а.с.7, а.с.8 зі звороту).

Після досягнення ОСОБА_3 повноліття стягнуто з ОСОБА_1 на користь відповідача на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця і до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до 17 травня 2027 року (а.с.7, а.с.8 зі звороту).

Рішення набуло чинності 13 квітня 2015 року (а.с.8 зі звороту).

26 вересня 2015 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_5

Згідно ст. 60 ЦПК України сторони зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, якщо немає підстав для звільнення від доказування, встановлених ст.61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтував тим, що на данний час він ніде не працює, має мінливий заробіток та винаймає житло. Дійсно, з 26 травня 2015 року, безпосередньо після присудження аліментів ОСОБА_1 звільнився з роботи за власним бажанням (а.с.8 зі звороту). Після звільнення на облік в Нікопольський міськрайонний центр зайнятості не став, допомогу по безробіттю не отримує (а.с.22).

Проте доказів, який саме отримується ним фактично дохід, та чи є цей дохід меншим у порівнянні з його доходом у період присудження аліментів, не надано.

Суд не приймає до уваги доводи позивача, про те, що він винаймає житло, оскільки докази стосовно цих доводів позивач суду не надав.

Інших доказів тому, що після присудження аліментів на утримання дітей матеріальний стан платника погіршився, матеріали справи не містять.

Враховуючи інтереси та права малолітніх дітей сторін щодо їхнього достатнього утримання, які жодним чином не мають бути обмеженими, враховуючи встановлені обставини та зазначені вимоги закону, підстав для зменшення розміру присуджених аліментів не вбачається, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11,57-60, 212-215 ЦПК України, ст. 184, 192 СК України,суд-

В И Р І Ш И В:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну порядку стягнення аліментів.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) протягом десяти днів з дня його оголошення через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя: ОСОБА_6