УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Комінтернівського району Одеської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства в Одеській області, Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго продукт-2», ОСОБА_4, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіональне відділення з продажу земель», Визирська сільська рада Комінтернівського району Одеської області, про визнання протоколу аукціону з продажу об'єкта земельних торгів і правочинів недійсними та повернення земельної ділянки, за касаційною скаргою першого заступника прокурора Одеської області на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 24 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року прокурор Комінтернівського району Одеської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства в Одеській області, Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго продукт-2» (далі - ТОВ «Енерго продукт-2»), ОСОБА_4, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіональне відділення з продажу земель» (далі - ТОВ «Регіональне відділення з продажу земель»), Визирська сільська рада Комінтернівського району Одеської області, про визнання протоколу аукціону з продажу об'єкта земельних торгів і правочинів недійсними та повернення земельної ділянки.

На обґрунтування позовних вимог прокурор вказував про те, що розпорядженням голови Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 30 вересня 2003 року № 741 було погоджено продаж земельних ділянок, які перебувають на території Визирської сільської ради, що знаходяться за межами населеного пункту та затверджено Положення про порядок проведення земельних торгів у Комінтернівському районі. Розпорядженням голови Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 10 жовтня 2003 року № 765 було затверджено проекти відведення земельних ділянок, які виносяться на аукціон, затверджено висновки про експертну грошову оцінку земель, затверджено аукціонну комісію та призначено проведення аукціону з продажу земельних ділянок, які перебувають на території Визирської сільської ради. Відповідно до наведеного розпорядження на аукціоні підлягала продажу, в тому числі, й земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 33,6638 га. Відповідно до угоди укладеної між Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області та TOB «Регіональне відділення з продажу земель» підготовку та проведення торгів було покладено на підприємство. Відповідно до протоколу № 2/2 від 14 листопада 2003 року переможцем аукціону з продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 33,6638 га визнано товариство з обмеженою відповідальністю «Енерго продукт-2». На підставі вказаного протоколу та розпорядження голови Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 30 вересня 2003 року № 741, 14 листопада 2003 року між Комінтернівською районною державною адміністрацією та TOB «Енерго продукт-2» було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 33,6638 га.

Посилаючись на те, що під час проведення вказаних земельних торгів з продажу спірної земельної ділянки було допущено порушення вимог земельних законодавства, оскільки розпорядженням голови Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 30 вересня 2003 року № 741 було затверджено Положення про порядок проведення земельних торгів у Комінтернівському районі, на підставі якого були проведені земельні торги з продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 33,6638 га TOB «Енерго продукт-2», однак зазначене Положення не регламентує порядок продажу земельних ділянок сільськогосподарського призначення та його дія не поширюється на продаж спірної землі, крім того вказана земельна ділянка на час продажу перебувала в межах прибережно-захисної смуги Григоріївського лиману, прокурор просив визнати протокол № 2/2 аукціону з продажу об'єкта земельних торгів по лоту № 2 від 14 листопада 2003 року, договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 33,6638 га, яка розташована на території Визирської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 14 листопада 2003 року укладений між Комінтернівською районною державною адміністрацією Одеської області та TOB «Енерго продукт-2», договір міни земельних ділянок, укладений 13 грудня 2003 року між TOB «Енерго продукт-2» та ОСОБА_4, недійсними та зобов'язати ОСОБА_4 повернути земельну ділянку площею 33,6638 га, яка розташована на території Визирської сільської ради Комінтернівського району Одеської області.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 травня 2014 року, у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24 грудня 2014 року, рішення місцевого суду змінено та виключено з мотивувальної частини висновок про пропуск строку позовної давності, а в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі перший заступник прокурора Одеської області просить судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у позові місцевий суд з висновками якого в цій частині погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що передача спірної земельної ділянки у приватну власність відбулася без порушень вимог земельного законодавства та відсутні підтвердження того, що вказана земля знаходиться у прибережній смузі.

Проте погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Статтею 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При вирішенні справи судами встановлено, що розпорядженням голови Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 30 вересня 2003 року № 741 було погоджено продаж земельних ділянок, які перебувають на території Визирської сільської ради, що знаходяться за межами населеного пункту та затверджено Положення про порядок проведення земельних торгів у Комінтернівському районі.

Розпорядженням голови Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 10 жовтня 2003 року № 765 було затверджено проекти відведення земельних ділянок, які виносяться на аукціон, затверджено висновки про експертну грошову оцінку земель, затверджено аукціонну комісію та призначено проведення аукціону з продажу земельних ділянок, які перебувають на території Визирської сільської ради.

Так, згідно вказаного розпорядження на аукціоні 14 листопада 2003 року підлягала продажу, зокрема, й земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 33,6638 га;

Відповідно до угоди укладеної між Комінтернівською районною державною адміністрацією Одеської області та TOB «Регіональне відділення з продажу земель» підготовку та проведення торгів було покладено на підприємство.

Протоколом № 2/2 від 14 листопада 2003 року підтверджується, що переможцем аукціону з продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 33,6638 га визнано TOB «Енерго продукт-2».

На підставі вказаного протоколу та розпорядження голови Комінтернівської РДА від 30 вересня 2003 року № 741, 14 листопада 2003 року між Комінтернівською районною державною адміністрацією та TOB «Енерго продукт-2» було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 33,6638 га.

13 грудня 2003 року TOB «Енерго продукт-2» уклало з ОСОБА_4 договір міни, згідно якого TOB «Енерго продукт-2» передало у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 33,6638 га, а ОСОБА_4 передав у власність TOB «Енерго продукт-2» земельну ділянку площею 42,94 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Сичавської сільської ради.

Відповідно до положень ст. ст. 19 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_168/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1>, 20 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_589064/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1> землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі сільськогосподарського призначення та землі водного фонду на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до ст. 21 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_184/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1> недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Стаття 4 ВК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_59/ed_2014_04_09/pravo1/Z950213.html?pravo=1>, пункт «б» ч. 1 ст. 58 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_339/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1> (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) визначають, що до земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів.

Крім того, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоч і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню водного фонду.

За положеннями ст. 60 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_352/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1> та ст. 88 ВК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_825274/ed_2014_04_09/pravo1/Z950213.html?pravo=1> (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) уздовж морів та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів установлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Розмір та межі прибережної захисної смуги вздовж морів та навколо морських заток і лиманів установлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації.

Таким чином, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується окремий порядок надання та використання.

Згідно з п. «ґ» ч. 3 ст. 83 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_484/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1> до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 59 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_346/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1> (у редакції, яка була чинною на час прийняття рішення про надання земельної ділянки у власність) лише на умовах оренди громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися земельні ділянки прибережних захисних смуг для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Отже, за змістом вищенаведених норм права землі в межах двох кілометрів прибережних захисних смуг уздовж морів не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Суд апеляційної інстанції, погодившись із висновком суду про те, що у зв'язку з відсутністю проекту землеустрою про встановлення прибережної захисної смуги не доведено факту віднесення спірної земельної ділянки до земель водного фонду, всупереч ст. ст. 212 - 214 ЦПК України, не звернув уваги на те, що до земель водного фонду, щодо яких установлена заборона на передачу у власність, віднесені землі, які розташовані в межах двокілометрової зони від урізу води і які відповідно до норм земельного та водного законодавства є землями водного фонду й не можуть бути передані в приватну власність, у зв'язку із чим, при передачі у власність земельних ділянок навколо водних об'єктів, у разі відсутності землевпорядної документації (документації із землеустрою, проекту землеустрою) та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів, збереження водних об'єктів повинно бути досягнуто шляхом урахування нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_825274/ed_2014_04_09/pravo1/Z950213.html?pravo=1>.

Також при новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наступне.

Згідно із п. п. 1, 4, 6 ЦК України 2003 року, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно із ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Як вбачається із матеріалів справи, спірні правовідносини виникли у вересні-грудні 2003 року, тобто під час дії ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до ст. 71 ЦК Української РСР 1963 року <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_446042/ed_2004_01_01/pravo1/KD0008.html?pravo=1>, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Таким чином, відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_4360/ed_2008_04_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> до спірних правовідносин не застосовуються правила ЦК України 2003 року <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2008_04_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> про позовну давність, зокрема й п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843309/ed_2008_04_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>, якою передбачалося, що позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, яку було виключено на підставі Закону України № 4176-VI від 20 грудня 2011 <http://zakon4.rada.gov.ua/laws/show/4176-17> року, що набрав чинності 15 січня 2012 року.

Отже, з урахуванням Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_4360/ed_2008_04_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>, а також положень цього Кодексу про дію актів цивільного законодавства у часі, спірні правовідносини підпали під дію позовної давності саме з 15 січня 2012 року.

Відповідно ст. ст. 257, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ст. 45 ЦПК України (в редакції, що була чинною на момент звернення прокурора до суду) метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із наявною позовною заявою, прокурор звернувся до суду саме за захистом прав Головного управління Держземагентства в Одеській області та Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області.

Враховуючи те, що вимоги прокурора є похідними від вимог органу, який має повноваження щодо розпорядження землями державної власності та передачу їх у власність громадянам, тому перебіг строку позовної давності розпочинається з моменту коли про порушення прав та інтересів держави дізнався відповідний орган державної влади, а не прокурор і обов'язковим є врахування періоду з якого розпочала на вказані вимоги поширюватися позовна давність, в даному випадку із набранням чинності Закону України № 4176-VI від 20 грудня 2011 <http://zakon4.rada.gov.ua/laws/show/4176-17> року.

З огляду на викладене ухвалене у справі рішення апеляційного суду не можна визнати законним й обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Одеської області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 24 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Є.П. Євграфова
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
Д.О. Остапчук