АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/872/15 Справа № 171/325/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Хоруженко Н. В. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

24 березня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі - Левцунову І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Апостолівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Зеленодольської міської ради, Виконавчого комітету Зеленодольської міської ради про порядок визначення виховання та спілкування з малолітньою дитиною та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною, її вихованні та стягнення матеріальної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

05 лютого 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4., Апостолівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Зеленодольської міської ради, виконавчого комітету Зеленодольської міської ради про порядок визначення виховання та спілкування з малолітньою дитиною. Просила суд визначити порядок спрілкування ОСОБА_3 з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановити дні та час для спілкування між сином та батьком з відвідуванням дитиною місця проживання батька в присутності матері у суботу та неділю з 15-00 до 18-00 години два рази в місяць, визнати протиправними дії Зеленодольської міської ради у визначенні порядку спілкування з дитиною, що виразилось у розгляді скарги про порядок спілкування батьків з дитиною під час розгляду справи у суді, визнати протиправним та скасувати рішення виконкому від 20.09.11 року № 231-2.2 (том 1 а.с. а.с. 2-7,50-56,66-74,127-135,175-183).

Відповідачем ОСОБА_3 подано зустрічний позов до ОСОБА_2 про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною. В обґрунтування якого посилався на те, що вони з позивачкою є батьками неповнолітнього ОСОБА_5, який проживає з матір'ю, він звертався до виконкому Зеленодольської міської ради з заявою про визначення часу побачень з сином, виконавчим комітетом прийнято відповідне рішення від 20.09.11 року, позивачка рішення не виконувала, тому 29.11.13 року він звернувся з заявою до районної комісії з питань захисту прав дітей Апостолівської райдержадміністрації і рішенням комісії від 12.12.13 року йому надано дозвіл на побачення та спілкування з сином щосуботи, вказані рішення позивач не оскаржила, тому вони є обов'язковими до виконання, однак позивач продовжує чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною. Просить суд зобов'язати відповідачку ОСОБА_2 усунути перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_6 та визначити спосіб його участі у спілкуванні та вихованні сина, а саме: щосуботи з 10-00 ранку до 10-00 ранку неділі, та по декілька днів в канікулярний період та святкові дні для відпочинку і оздоровлення дитини за попередньою домовленістю з матір'ю дитини, стягнути моральну шкоду та судові витрати. (том 1 а.с.82-83).

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про порядок визначення виховання та спілкування з малолітньою дитиною - відмовлено в повному обсязі.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною, її вихованні та стягнення моральної шкоди - задоволені частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та визначити спосіб участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні сина, а саме: щосуботи з 10-00 години ранку до 10-00 години ранку неділі, та по декілька днів в канікулярний період та святкові дні для відпочинку та оздоровлення дитини за попередньою домовленістю з матір'ю дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір - 243,60 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_3 - відмовлено (том 1 а.с.231-237).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити в повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі (том 1 а.с.241-247).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 14.07.2001 року по 11 грудня 2007 року, є батьками неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який поживає з позивачкою ОСОБА_2 Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2006 року з ОСОБА_3 було вирішено стягувати для виховання малолітнього сина кошти в розмірі 1/2 частині всіх видів заробітку, але не менше 30% неоподаткованого мінімуму для громадян відповідного віку.

Рішенням виконавчого комітету Зеленодольської міської ради від 20.09.2011 року № 231-2.2 визначено ОСОБА_3 час для побачення з сином ОСОБА_6 щосуботи з 10-00 до 20-00 години (том 1 а.с.12). Дане рішення ОСОБА_2 було оскаржено прокурору Апостолівського району і за результатами розгляду скарги позивачці роз'яснено порядок його оскарження шляхом звернення до суду (том 1 а.с.13,14).

Рішенням комісії з питань захисту прав дітей Апостолівської райдержадміністрації від 12.12.2013 року надано дозвіл ОСОБА_3 на побачення і спілкування з малолітнім сином ОСОБА_5 щосуботи з 10-00 години ранку до 10-00 години ранку у неділю, та по декілька днів в канікулярний період та святкові дні для відпочинку і оздоровлення дитини за попередньою домовленістю з матір'ю дитини (том 1 а.с.15).

Із заявами про перегляд вказаних рішень до виконавчого комітету Зеленодольської міської ради або до Апостолівської райдержадміністрації позивачка ОСОБА_2 не зверталась.

Розпорядженням голови райдержадміністрації від 19.11.2008 року затверджено положення про комісію з питань захистку прав дитини (том 1 а.с.18-21), згідно п. 4.2 комісія розглядає питання, у тому числі спірні, які потребують колегіального вирішення, зокрема - участь одного з батьків у вихованні дитини, що і було зроблено на засіданні 12.12.2013 року по заяві ОСОБА_3, батька дитини щодо участі у вихованні дитини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог первісного позову щодо визначення порядку спілкування з ОСОБА_3 з дитиною, суд першої інстанції виходив з того, що ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України, встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Таким чином, законодавством не передбачено звернення того з батьків, з ким проживає дитина з позовом про визначення способу спілкування іншим з батьків з дитиною, також не передбачено оскарження рішення органу опіки та піклування до суду за позовом того з батьків, з ким проживає дитина.

Щодо відмови у задоволені позовних вимог до відповідача ОСОБА_4, то суд 1 інстанції виходив з того, що останній є неналежним відповідачем, розпорядження голови райдержадміністрації від 19.11.2008 року, яким затверджено положення про комісію з питань захистку прав дитини (том 1 а.с.18-21) в порядку адміністративного судочинства позивач ОСОБА_2 не оскаржувала.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог по первісному позову про визнання протиправними дій Зеленодольської міської ради у визначенні порядку спілкування одного з батьків з малолітньою дитиною, що виразилось у розгляді скарги про порядок спілкування з малолітньою дитиною під час розгляду справи в суді, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки згідно ст.. 19 СК України у разі звернення до суду з позовом орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви, однак згідно інформації про проведену роботу з ОСОБА_2 відносно виконання рішення виконавчого комітету Зеленодольської міської ради від 20.09.11 року № 231-2.2, питання про порядок участі батька у спілкуванні з дитиною не вирішувалось (том 1 а.с.89, 90).

Тобто, ОСОБА_2, звернувшись до суду з позовом про визначення порядку спілкування з ОСОБА_3 з дитиною, визнати протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Зеленодольської міської ради від 20.09.11 року № 231-2.2 та визнати протиправним та скасувати п. 1 вирішальної частини протоколу № 12 засідання комісії з питань захисту прав дітей Апостолівської райдержадміністрації від 12.12.13 року, обрала спосіб захисту своїх інтересів, такий що не відповідає законодавству.

Задовольняючи частково позовні вимоги зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач по зустрічному позову ОСОБА_2 ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування від 20.09.11 року, рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 12.12.13 року (том 1 а.с.15) надано дозвіл ОСОБА_3 на побачення і спілкування з сином у визначені дні, а отже вказаний спосіб участі батька у вихованні сина відповідає інтересам дитини, позивач по зустрічному позову ОСОБА_3 забезпечений житлом в якому для сина ОСОБА_6 є окрема кімната (том 1 а.с.36,39), характеризується за місцем проживання та роботи позитивно (том 1 а.с.38,40, 41, 42).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що по справам даної категорії відшкодування моральної шкоди не передбачено, з вимогами про захист честі та гідності позивач ОСОБА_3 до суду не звертався.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що адвокат ОСОБА_7 брав участь у процесі як представник сторони, а не як особа, яка надає правову допомогу.

Вказані висновки суду 1 інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права. Так, відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 Сімейного Кодексу України). Статтею 155 Сімейного Кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положеннями ст. 157 Сімейного Кодексу України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. 2 ст. 158 СК України рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із вимогами ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

З вказаними висновками суду 1 інстанції, колегія суддів погоджується, оскільки вони зроблені судом без порушення норм матеріального та процесуального права, а оскаржуване рішення, є обґрунтованим й відповідає вимогам закону та не порушує права малолітньої дитини й її батьків.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при винесенні рішення вийшов за межі наданих йому повноважень вказавши, що остання звернулась до суду з позовними вимогами про порядок визначення виховання та спілкування з малолітньою дитиною, натомість як вона зверталась до суду з вимогами про скасування незаконних рішень суб'єктів владних повноважень, є безпідставними, оскільки таке твердження спростовується матеріалами справи, а саме уточненою позовною заявою в якій зазначено одним із позовних вимог: визначити порядок спілкування ОСОБА_3 з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та встановити дні та час для спілкування між сином та батьком з відвідуванням дитиною місця проживання батька в присутності матері у суботу та неділю з 15 годин до 18 години два рази в місяць (том 1 а.с.175-183).

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди визначеного часу спілкування батька з дитиною та без участі матері, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вважає, що в цій частині рішення ухвалено з урахуванням інтересів та віку дитини, та на підставі висновків органу опіки та піклування, які були наявні в матеріалах справи, та з урахуванням якостей відповідача та його житлових умов й матеріального стану.

Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції Апостолівська районна державна адміністрація Дніпропетровської області 19.02.2015 року надала висновок районного органу опіки та піклування щодо порядку визначення виховання та спілкування з малолітньою дитиною, в якому надала згоду на усунення перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та визначила спосіб участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні сина, а саме: щосуботи з 10-00 години ранку до 10-00 години ранку неділі, та по декілька днів в канікулярний період та святкові дні для відпочинку та оздоровлення дитини за попередньою домовленістю з матір'ю дитини.

Твердження апелянта щодо шкідливих звичок відповідача й його негативного впливу на дитину, у зв'язку з чим позивач вважає, що спілкування батька з дитиною повинно відбуватися лише в присутності матері і без ночовки дитини у батька, спростовуються наявними матеріалами справи і не підтверджується належними доказами.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: