Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/445/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Мохонько К. М.
Доповідач Мурашко С. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

01.04.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді - Мурашка С.І.

Суддів - Бубличенко В.П., Кривохижі В.І.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції в Кіровоградській області, про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на будинок, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, який представляє інтереси ОСОБА_2, на рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2014 року і

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та просив визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_2 право власності на вказаний будинок.

Зазначав, що ОСОБА_3 є власником спірного будинку і в лютому 2013 року сторони по справі домовилися щодо всіх істотних умов купівлі-продажу будинку, позивачка провела розрахунок за будинок, що підтверджується розпискою від 06.02.2013 року написаною відповідачкою.

Тривалий час позивачка не може нотаріально оформити договір купівлі-продажу будинку, так як відповідачка ухиляється від його нотаріального посвідчення.

Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, який представляє інтереси ОСОБА_2, просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу з посиланням на викидані в ній обставини, ОСОБА_3 та представник Головного управління юстиції у Кіровоградській області не з'явилися про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Від представника Головного управління юстиції у Кіровоградській області надійшла письмова заява про розгляд справи без їхньої участі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що по договору купівлі-продажу від 04.04.1998 року ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_3 купила будинок АДРЕСА_1, жилою площею 33,2 кв.м., за 1400 грн.

Покупець набуває право власності на будинок з моменту укладення договору.

Договір підписаний сторонами, нотаріально посвідчений та зареєстрований в Долинській дільниці Кіровоградського БТІ.

06 лютого 2013 року складена письмова розписка за змістом якої ОСОБА_3 продала будинок по АДРЕСА_1. Будинок глинобитний, жилою площею 33,2 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 6000 кв.м. і 2000 кв. м. городу, ОСОБА_2 в сумі 10000 грн. Гроші отримала в присутності двох свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 Претензій до покупця не має.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що письмова форма договору не дотримана, нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна відсутнє, як і сам текст договору.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що договір купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є неукладеним і не створює прав та обов'язків для сторін, а тому не може бути визнаний судом дійсним.

Оскільки судом встановлено, що правочин між сторонами не укладено, правові підстави для визнання права власності за позивачкою на будинок відповідачка - відсутні.

Однак, повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 04.04.1998 року ОСОБА_3 є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с.8)

На підтвердження укладення договору купівлі-продажу будинку до матеріалів справи надано письмову розписку, яку датовано 06.02.2013 року, де зазначено: «ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_1, виданий Кіровським РВУМВС України, продала будинок по АДРЕСА_1. Будинок глинобитний, жилою площею 33,2 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 6000 кв.м. і 2000 кв.м. городу, ОСОБА_2 в сумі 10000 грн. Гроші отримала в присутності двох свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, претензій до покупця не має» (а.с.12).

За змістом вимог ст. ст. 203, 207 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, яким обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до п.п.3,4 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

На підтвердження вчинення правочину позивачкою надана письмова розписка від 06.02.2013 року, яка написана та підписана відповідачкою (а.с.12), оригінал якої долучено до матеріалів справи в судовому засіданні апеляційного суду.

За таких обставин висновки суду першої інстанції, що між сторонами не укладено правочин не відповідає обставинам справи, крім того судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано та порушено норми матеріального та процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Разом з тим, позовні вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним та визнання права власності на нього за позивачкою, не можуть бути задоволені з таких підстав.

Статтею 657 ЦК України (в редакції яка була чиною на час виникнення правовідносин) визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України ( в редакції яка була чинною на час виникнення правовідносин) договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Частина 3 статті 334 ЦК України регламентує момент набуття права власності за договором, а саме право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно із ч.2 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, такий правочин є нікчемним. У випадках, встановлених Цивільним кодексом України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст.220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимог про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Отже, за положеннями ст.220 ЦК України обов'язковою умовою для визнання судом дійсним договору є ухилення однієї із сторін від його нотаріального посвідчення.

Як на підставі для задоволення позовних вимог представник позивачки посилається на вимоги ст.220 ЦК України та вказує на те, що позивачка і відповідачка домовилися щодо всіх істотних умов щодо купівлі-продажу будинку і позивачка провела розрахунок за будинок, але не може нотаріально посвідчити договір, так як відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

Статтею 60 ЦПК України визначено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В супереч вимог ст.60 ЦПК України суду не надано належних та допустимих доказів, що відповідачка ОСОБА_3 ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу належного їй будинку.

Матеріалами справи підтверджується, що в судове засідання суду першої інстанції відповідачка не з'явилася, а надала до суду письмову заяву в якій зазначила, що визнає позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Нотаріально посвідчити договір вона не має можливості, так як не знаходиться постійно в селі Тарасівка, а також через те, що не має часу та коштів (а.с.45).

Колегія суддів вважає, що зазначені відповідачкою в заяві обставини не підтверджують факт, що вона ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку і сторони не позбавлені можливості звернутися до нотаріуса та посвідчити договір у встановленому законом порядку.

Неможна погодитися і з доводами позовної заяви та апеляційної скарги, що сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору.

Так, однією з істотних умов договору купівлі-продажу є предмет договору і як вбачається з розписки, предметом договору є будинок по АДРЕСА_1, але в якому населеному пункті знаходиться будинок в розписці не зазначено.

Крім того, не може бути визнано судом дійсним договір купівлі-продажу будинку, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідно до ст.60 СК України будинок є спільною сумісною власністю подружжя, так як будинок придбаний відповідачкою 04 квітня 1998 року, під час перебування її в зареєстрованому шлюбі з громадянином ОСОБА_9, який зареєстровано 04 квітня 1984 року Тарасівською сільською радою, що підтверджується відміткою в паспорті відповідачки (а.с.6) та який припинено внаслідок смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується Свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_2, яке видано ІНФОРМАЦІЯ_3.

Надана в судовому засіданні представником позивачки письмова заява відповідачки ОСОБА_3, що її чоловік не заперечував проти продажу будинку не може бути належним доказом про його згоду на продаж будинку, оскільки відповідно до ч.3 ст.65 СК України така згода має бути подана письмово та нотаріально засвідчена.

Таким чином, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування і порушення норм матеріального та процесуального права, відповідно до п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.209, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який представляє інтереси ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним укладеного між ними договору купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 та визнання права власності на будинок за ОСОБА_2, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: