Номер провадження: 22-ц/785/2315/15
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Виноградової Л.Є.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на заочне рішення Київського районного суду м. Одеса від 26 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановила:

16 грудня 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з позовом, в якому, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ODH0GF02092051 від 13.06.2005 року у розмірі 86 246.24 доларів США, що за курсом НБУ станом 24.09.2013 року складає 689 107,46 грн., ставило питання про звернення стягнення на квартиру, загальною площею 80,80 кв.м., житловою площею 55,90 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ "Приватбанк" з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 13.06.2005 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № ODH0GF02092051, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 27 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.06.2020 року (далі - Кредитний договір).

За Кредитним договором, 13.06.2005 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого, в забезпечення виконання зобов'язань відповідачки за Кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, та складається в цілому з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 55,9 кв.м., та підсобних приміщень, загальною площею 80,8кв.м., яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності (далі - Договір іпотеки).

Справа була розглянута у відсутність позивача та відповідача ОСОБА_3 при заочному розгляді справи.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2014 року в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором у розмірі 86 246,24 доларів США, що за курсом НБУ складає 689 107,46 грн., було звернено стягнення на 2/3 частини квартири під №111, та вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 3 441 грн. судового збору.

В решті позовних вимог було відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" ставить питання про скасування вказаного заочного рішення, в частині відмови у виселенні та в частині способу реалізації предмета іпотеки, та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

До суду апеляційної інстанції всі особи, які беруть участь справі, не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у зв'язку з чим та на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису в суді апеляційної інстанції не здійснюється.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що 13.06.2005 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №ODH0GF02092051, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 27 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.06.2020 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 13.06.2005 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого, іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, та складається в цілому з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 55,9 кв.м., та підсобних приміщень, загальною площею 80,8кв.м., яка належала останній на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 13 червня 2005 року,посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. 13.06.2005 року, реєстраційний 1784.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_3 на час укладення Кредитного договору від 13.06.2005 року та Договору іпотеки від 13.06.2005 року, з 21.09.2002 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, актовий запис №869.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 28628734 від 27 жовтня 2014 року, ОСОБА_3 на праві власності належить 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки, а також домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Інша 1/3 частина квартири АДРЕСА_1, зареєстрована на праві власності на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.10.2007 року №2-4015/2007р., за ОСОБА_6.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що в період знаходження спірної квартири в іпотеці, 1/3 її частина була передана у власність ОСОБА_6 і на час розгляду даної справи, зазначене його право власності не оскаржено і не спростовано.

Крім того, ОСОБА_6 не був залучений до участі у справі в якості співвідповідача, оскільки клопотання про його залучення до участі у справі позивач не заявляв, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості вирішити питання про звернення стягнення на частку іпотечного майна, яке належить на праві власності особі, яка не залучена до участі у справі.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд може виключно за клопотанням позивача здійснити заміну первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Оскільки 1/3 частина вказаної вище квартири зареєстрована на праві приватної спільної часткової власності за ОСОБА_6 , який не був залучений судом першої інстанції до участі у справі в якості співвідповідача, то висновок суду про задоволення позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" в частині звернення стягнення на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, є правильним і обгрунтованим.

Також судом першої інстанції було встановлено, що у відповідачки у власності, окрім майна, яке знаходиться в іпотеці, є ще інші об'єкти нерухомого майна, що є житловим майном, а тому з урахуванням положень Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", є всі підстави для задоволення позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк", в частині звернення стягнення на іпотечне майно.

Суд апеляційної інстанції також вважає правильним висновок суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" щодо виселення з квартири, яка знаходиться: АДРЕСА_1, відповідачки ОСОБА_3 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі, оскільки в матеріалах справи відсутні докази проживання відповідачки у спірній квартирі.

Крім того, суд дійсно не може вирішувати питання про виселення з квартири інших не встановлених осіб, які не приймали участі у справі в якості відповідачів.

У відповідності до п.п. 8,13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким. Резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК.

Суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення.

Що стосується доводів апелянта стосовно того, що суд неправильно встановив спосіб реалізації предмету іпотеки, то колегія суддів частково погоджується з ними і зазначає наступне.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на

предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п.п. 15.7.1., 15.7.2. договору іпотеки від 13.06.2005 року іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Також звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань за кредитним договором у випадках, зокрема, порушення іпотекодавцем якого-небудь із зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору.

Разом з тим, у своїй позовній заяві позивач ставив питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом його продажу ПАТ КБ "ПриватБанк"" з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і т.д.

Однак, зазначений спосіб звернення стягнення передбачений ст. 38 Закону України "Про іпотеку" і у відповідності до п. 26 Договору іпотеки здійснюється лише в позасудовому порядку.

В свою чергу, порядок звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду встановлений ст. 39 Закону України "Про іпотеку", у відповідності до ч. 1 якої спосіб реалізації предмета іпотеки встановлюється шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Кодексу.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд встановив спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

Однак, при цьому судом не було враховано, що позивач не ставив питання про застосування саме такого способу реалізації предмета іпотеки, а фактично ставив питання про застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

При цьому слід зазначити, що позивач необґрунтовано ставив питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу від імені відповідача ОСОБА_3, оскільки така процедура ст. 38 Закону України "Про іпотеку" не передбачена.

Так, згідно ч. 5 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу здійснюється іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання від цього буд-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Крім того, у відповідності до абз. 6 п. 38 Закону України "Про іпотеку" продаж іпотечного майна встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Оскільки відомостей про встановлення оцінки майна за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем судом не встановлено, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити в судовому рішенні про здійснення продажу іпотечного майна на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, та те, що у відповідності до п. 26 Договору іпотеки ПАТ КБ "ПриватБанк" наділений повноваженнями на продаж предмету іпотеки, то оскаржуване рішення суду підлягає зміні, з виключенням із його резолютивної частини того, що предмет іпотеки підлягає продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження та від імені ОСОБА_3, та зазначити, що продаж слід здійснити за ціною, встановленої на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид іпотечного майна.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, у зв'язку з чим рішення суду слід змінити, та виключити із його резолютивної частини вказівку на те, що предмет іпотеки підлягає продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, від імені ОСОБА_3, та зазначити, що продаж слід здійснити за ціною, встановленої на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид іпотечного майна.

В іншій частині рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2014 року змінити, у зв'язку з чим слова та цифри в абзаці другому резолютивної частини рішення наступного змісту:

"…на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, яка буде встановлена оцінкою, проведеною в межах виконавчого провадження, з укладенням від імені ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) договору…", замінити словами наступного змісту:

"…за ціною, встановленої на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид іпотечного майна, з укладенням договору…".

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко