Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Ластовки Н.Д.,

при секретарі Фузік Г.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», третя особа: ОСОБА_2, про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до Дочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України»), просить скасувати Наказ ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» від 26.05.2015 року № 166-О/С; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника юридичної служби ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» або на рівнозначній посаді, згідно до діючого на момент прийняття судового рішення штатного розпису та організаційної структури підприємства; стягнути з розрахункових рахунків ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.05.2015 року до моменту винесення рішення суду, з урахуванням середньомісячного заробітку у розмірі 21 401,60 грн., а також моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до Наказу керівника ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» ОСОБА_2 від 26.05.2015 року № 166-О/С позивача звільнено з роботи 26.05.2015 року у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, без відпрацювання двомісячного строку за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою видачі Наказу стало попередження про наступне вивільнення від 18.03.2015 року № 436/03-2015, з яким позивача ознайомлено 25.05.2015 року, та заява останнього від 26.05.2015 року. Так, 25.05.2015 року на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України позивача попереджено про наступне вивільнення згідно попередження від 18.03.2015 року № 436/03-2015, без запропонування іншої роботи чи посади, з посиланням на зміни в організаційній структурі та штатному розписі відповідача, впроваджені відповідно до Наказу від 05.03.2015 року № 48, яким ліквідовано юридичну службу відповідача. Разом з тим, станом на 25.05.2015 року на ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» Наказом від 20.04.2015 року № 93 впроваджено у дію Організаційну структуру, затверджену Наказом НАК «Нафтогаз України» від 16.04.2015 року № 126, яка складається із граничної штатної чисельності 7 одиниць та містить у собі Сектор юридичного та кадрового забезпечення. Станом на 25.05.2015 року посада керівника зазначеного Сектору не була запропонована жодній особі, яка перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Отже, позивачеві відмовлено у пропозиції іншої роботи за фахом та спеціальністю згідно із організаційною структурою та штатним розписом, яка на момент повідомлення про наступне вивільнення втратила чинність відповідно до п. 4 Наказу від 20.04.215 року № 93, будь-яких пропозицій щодо роботи, згідно до нової організаційної структури та штатного розпису на момент попередження про вивільнення, тобто станом на 25.052015 року, позивачеві не надано. За вищевикладених обставин, позивач вважає, що станом на 25.05.2015 року, тобто на дату попередження про наступне вивільнення, відповідачем та третьою особою штучно створено перепони у працевлаштуванні позивача на підприємстві, оскільки така відповідь обґрунтована не чинною на момент повідомлення організаційно структурою та штатним розписом підприємства. Ознайомлюючись з попередженням про наступне вивільнення, керуючись статтею 49-2 КЗпП України, позивач звернувся до керівника підприємства відповідача із заявою про скасування попередження від 18.03.2015 року та видачу нового попередження, яким запропонувати позивачу посаду начальника Сектору юридичного та кадрового забезпечення відповідно організаційної структури, затвердженої Наказом НАК «Нафтогаз України» від 16.04.2015 року № 126, впровадженої відповідачем згідно Наказу від 20.04.2015 року № 93, однак 26.05.2015 року керівником підприємства відповідача відмовлено у задоволенні заяви позивача та вручено під підпис Розпорядження від 25.05.2015 року № 13, яке не має жодного відношення до суті заяви позивача від 25.05.2015 року. За таких умов, 25.05.2015 року позивачем було подано заяву про звільнення у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, без відпрацювання двомісячного строку. В свою чергу, вимоги щодо запропонування позивачеві посади обґрунтовані наявністю у нього переважного права на залишення на роботі, оскільки позивач має на утриманні двоє неповнолітніх дітей та непрацюючу дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дітьми, загальний трудовий стаж позивача у нафтогазовій галузі становить 14 років. Посаду начальника юридичної служби підприємства відповідача він обіймає з 2009 року, дисциплінарних стягнень протягом виконання посадових обов'язків на позивача не накладалося, позивач володіє адвокатською практикою, має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, а протягом трудової діяльності у нафтогазовому комплексі його нагороджено державними відзнаками та зазначені факти залишено третьою особою поза увагою при звільненні позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України, що є підставо звернення позивача з даним позовом до суду.

Крім того, позивач вважає, що такими протиправними діями відповідачем завдано йому не тільки матеріальної, але й моральної шкоди, оскільки внаслідок незаконного звільнення було порушено законні права позивача, що спричинило виникнення сильного душевного хвилювання, спричинення моральних страждань, погіршення психологічного стану, та неможливість належного забезпечення необхідних життєвих потреб родини призвела до виникнення розладу у сімейних стосунках. У зв'язку з чим позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн.

29.10.2015 року в судовому засіданні позивачем ОСОБА_3 подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 107 008,00 грн., розрахований позивачем станом на 29.10.2015 року, в решті частині позовні вимоги залишено без змін.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з урахуванням внесених змін, з підстав, що містить зміст позовної заяви.

Представник відповідача ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» - ОСОБА_7. в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, однак надав до суду письмові заперечення проти позову, долучені до матеріалів справи. (а.с. 33-40)

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 232 Кодексу законів про працю України, безпосередньо в районних міських судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов'язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій.

Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Судом встановлено, що відповідно до Статуту Дочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», затвердженого Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 12.05.2015 року № 276, Підприємство «Нафтогазобслуговування» є дочірнім підприємством НАК «Нафтогаз України», створеним на виконання Указу Президента України від 15.02.1998 року № 151 «Про реформування нафтогазового комплексу України» та постанови Кабінету міністрів України від 25.05.1998 року № 747 «Про утворення Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 року № 724). ДП «Нафтогазобслуговування» створено на підставі рішення спостережної ради НАК «Нафтогаз України» (протокол № 2 від 12.04.2000 року), рішення правління НАК «Нафтогаз України» (протокол № 1 від 16.07.1998 року) та наказу голови правління НАК «Нафтогаз України» від 10.02.2000 року № 49 (а.с. 41-47)

Наказом № 207-к від 04.11.2009 року ОСОБА_1 призначений на посаду начальника юридичної служби ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» в порядку переведення з ВАТ «Укртранснафта»; Наказом № 331 від 22.12.2006 року відзначений Почесною грамотою ВАТ «Укртранснафта» з нагоди 5-річчя від дня створення ВАТ «Укртранснафта»; Наказом № 346 від 02.08.2007 року нагороджений Почесною відзнакою НАК «Нафтогаз України» ІІІ ступеня; Наказом № 160-к/з від 01.10.2009 року нагороджений Грамотою Міністерства палива та енергетики України. (а.с. 17-18)

Статтею 141 Кодексу законів про працю України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності.

Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх об'єднань у частині третій статті 64 Господарського кодексу України.

Тобто право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу, тому доцільність скорочення чисельності або штату працівників судом не обговорюється, оскільки вирішення даного питання стосується внутрішньогосподарської діяльності підприємства.

Згідно Наказу НАК «Нафогаз України» від 26.02.2015 року № 61, утворено комісію щодо перевірки окремих питань виробничої та фінансово-господарської діяльності ДП «Нафтогазобслуговування», на період проведення якої директора ДП «Нафтогазобслуговування» ОСОБА_5 відсторонено від посади. (а.с. 101-102)

Наказом № 39-о/с ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» від 03.03.2015 року ОСОБА_2 з 03.03.2015 року призначено на посаду першого заступника директора ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» за сумісництвом. (а.с. 98, 99)

Згідно Наказу № 41-о/с ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» від 04.03.2015 року ОСОБА_2 приступив до виконання обов'язків директора ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України». (а.с. 97)

Наказом НАК «Нафогаз України» від 04.03.2015 року № 68, затверджено організаційну структуру ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України», що додається; наказано в.о директора ДП «Нафтогазобслуговування» ОСОБА_2: забезпечити приведення штатного розпису ДП «Нафтогазобслуговування» у відповідність із затвердженою організаційною структурою, відповідно до якої Відділ правової та договірної роботи складає 3 штатних одиниці; забезпечити дотримання вимог трудового законодавства України під час комплектування структурних підрозділів підприємства та вивільнення працівників. (а.с. 49, 50)

Наказом в.о. директора ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» ОСОБА_2 від 05.03.2015 року № 48 введено в дію з 05.03.2015 року нову організаційну структуру та штатний розпис працівників ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України», відповідно до якого Відділ правової та договірної роботи складає 3 штатних одиниці. (а.с. 51-52, 53-54)

На підставі Наказу в.о. директора ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» ОСОБА_2 № 126-к від 11.03.2015 року ОСОБА_1, начальнику юридичної служби, надано щорічну основну відпустку на період з 23.03.2015 року по 05.04.2015 року та додаткову відпустку на період з 06.04.2015 року по 14.04.2015 року. (а.с. 71)

За даними Листка непрацездатності Серії АГЧ № 760890, виданого Центром первинної медико-санітарної допомоги № 2 Дарницького району м. Києва, ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 16.03.2015 року, стати до роботи рекомендовано - 21.03.2015 року. (а.с. 70)

19.03.2015 року юрисконсульта юридичної служби ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» ОСОБА_7. письмово попереджено про наступне вивільнення з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників 03.06.2015 року. Водночас з попередженням про наступне звільнення згідно з вимогами статті 492 КЗпП України ОСОБА_7. запропоновано іншу роботу, а саме: переведення на посаду: начальника відділу правової та договірної роботи з посадовим окладом (тарифною ставкою) 8 445,00 грн. на місяць. (а.с. 55)

24.03.2015 року Наказом в.о. директора ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» ОСОБА_2 № 65- О/С ОСОБА_7., юрисконсульта юридичної служби, переведено з 24.03.2015 року на посаду начальника відділу правової та договірної роботи з посадовим окладом (тарифною ставкою) 8 445,00 грн. на місяць. (а.с. 63)

За даними Листка непрацездатності Серії АГХ № 131933, виданого ТМО „Психіатрія", ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 14.04.2015 року по 13.05.2015 року, стати до роботи рекомендовано - 14.05.2015 року. (а.с. 72)

Наказом НАК «Нафогаз України» від 16.04.2015 року № 126, затверджено організаційну структуру ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України», що додається; наказано в.о директора ДП «Нафтогазобслуговування» ОСОБА_2: забезпечити приведення штатного розпису ДП «Нафтогазобслуговування» у відповідність із затвердженою організаційною структурою, відповідно до якої Сектор юридичного та кадрового забезпечення складає 2 штатні одиниці; забезпечити дотримання вимог трудового законодавства України під час комплектування структурних підрозділів підприємства та вивільнення працівників. (а.с. 64, 65)

Наказом в.о. директора ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» ОСОБА_2 від 20.04.2015 року № 93 введено в дію з 20.04.2015 року нову організаційну структуру та штатний розпис працівників ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України», відповідно до якого Сектор юридичного та кадрового забезпечення складає 2 штатні одиниці. (а.с. 66-67, 68)

30.04.2015 року начальника відділу правової та договірної роботи ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» ОСОБА_7. письмово попереджено про наступне вивільнення з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників. Водночас з попередженням про наступне звільнення згідно з вимогами статті 492 КЗпП України ОСОБА_7. запропоновано іншу роботу, а саме: переведення на посаду: начальника сектора юридичного та кадрового забезпечення з посадовим окладом (тарифною ставкою) 7 085,00 грн. на місяць. (а.с. 69)

Наказом в.о. директора ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» ОСОБА_2 № 242-к від 13.05.2015 року ОСОБА_1, начальнику юридичної служби, продовжено щорічну відпустку терміном на 1 календарний день з 14.05.2015 року, у зв'язку із хворобою під час відпустки з 14.04.2015 року по 13.05.2015 року. (а.с. 73)

За даними Листка непрацездатності Серії АГЧ № 853687, виданого Центром первинної медико-санітарної допомоги № 2 Дарницького району м. Києва, ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 18.05.2015 року, стати до роботи рекомендовано - 23.05.2015 року. (а.с. 74)

25.05.2015 року ОСОБА_1 під підпис ознайомився із письмовим попередженням про наступне вивільнення, складеним в.о. директора ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» ОСОБА_2, від 18.03.2015 року № 436/03-2015, відповідно до якого ОСОБА_1 повідомлено про ліквідацію юридичної служби та посади начальника юридичної служби у зв'язку із змінами в організаційній структурі та штатному розписі ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» та, керуючись статтею 492 КЗпП України, попереджено про наступне вивільнення з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників після закінчення двомісячного строку з моменту отримання цього повідомлення. Доведено до відома ОСОБА_1 про відсутність в ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» роботи, яка б відповідала його професії та спеціальності, внаслідок чого адміністрація підприємства не має можливості запропонувати переведення на іншу роботу. (а.с. 10)

26.05.2015 року на підставі заяви від 25.05.2015 року вх.№ 528 Наказом № 166-О/С ОСОБА_1, начальника юридичної служби, звільнено з роботи з 26.05.2015 року у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України без відпрацювання двох місяців з виплатою вихідної допомоги в розмірі його середньомісячного заробітку згідно ст. 44 КЗпП України та двох середньомісячних заробітних плат відповідно до п. 5.26 Колективного договору на 2014-2015 рік. (а.с. 9, 11)

Згідно Наказу № 152-к НАК «Нафогаз України» від 27.05.2015 року ОСОБА_2, першого заступника директора ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України», увільнено з 27.05.2015 року від виконання обов'язків директора ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України». (а.с. 94)

Наказом НАК «Нафогаз України» від 13.08.2015 року № 269, затверджено організаційну структуру ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України», що додається; наказано в.о генерального директора ДП «Нафтогазобслуговування» ОСОБА_6, що діє на підставі Наказу № 176-о/с від 27.05.2015 року: забезпечити приведення штатного розпису ДП «Нафтогазобслуговування» у відповідність із затвердженою організаційною структурою, відповідно до якої посада головного фахівця з юридичних питань складає 1 штатну одиницю; забезпечити дотримання вимог трудового законодавства України під час комплектування структурних підрозділів підприємства та вивільнення працівників. (а.с. 88, 89, 93, 94)

У відповідності до частини 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, однією з підстав для припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, серед іншого, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При звільненні за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України діють переваги на залишення на роботі, що встановлені ст. 42 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ч. 1 ст. 492 Кодексу законів про працю України, про наступне вивiльнення працiвникiв персонально попереджають не пiзнiше нiж за два мiсяцi. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Згідно ч. 3 ст. 36 Кодексу законів про працю України, у разi змiни власника пiдприємства, а також у разi його реорганiзацiї (злиття, приєднання, подiлу, видiлення, перетворення) дiя трудового договору працiвника продовжується. Припинення трудового договору з iнiцiативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разi скорочення чисельностi або штату працiвникiв (пункт 1 частини першої статтi 40).

Відповідно до роз'яснень п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 6 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Скорочення чисельності працівників здійснюється щодо нереєструємого персоналу, коли за планом по праці на певні періоди передбачається збільшення або зменшення чисельності працівників. Це зменшення кількості працівників за планом по праці на певний період часу і є скороченням чисельності.

Скорочення штату здійснюється щодо реєструємого персоналу, коли за новим штатним розписом передбачається зменшення штатних одиниць із вказівкою на конкретні посади.

Перш ніж видати наказ про звільнення працівників за скороченням штату, слід довести необхідність скорочення штату та звільнення. Підприємства, установи, організації повинні підготувати техніко-економічне обґрунтування на скорочення посад чи штату працівників, що обов'язково погоджується з профспілковим комітетом, якщо він діє на підприємстві, установі, організації. Якщо профспілки немає, то ці питання бажано погоджувати з виборним представником від трудового колективу. Після цього складається і затверджується новий штатний розпис. До нового штатного розпису не заносяться посади, які скорочено. Після затвердження нового штатного розпису працівники, посади яких скорочуються, згідно зі ст. 49-2 КЗпП України персонально попереджаються про вивільнення не пізніше ніж за два місяці.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 просить суд визнати незаконним та скасувати Наказ ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» від 26.05.2015 року № 166-О/С; поновити позивача на посаді начальника юридичної служби ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» або на рівнозначній посаді, згідно до діючого на момент прийняття судового рішення штатного розпису та організаційної структури підприємства; стягнути з розрахункових рахунків ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.05.2015 року до моменту винесення рішення суду, з урахуванням середньомісячного заробітку у розмірі 21 401,60 грн., тобто у розмірі 107 008,00 грн., а також моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн., мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем трудового законодавства при звільненні його з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки станом на 25.05.2015 року, тобто на дату попередження позивача про наступне вивільнення, відповідачем та третьою особою штучно створено перепони у працевлаштуванні позивача на підприємстві за наявності вакантних робочих місць новоствореного Сектору юридичного та кадрового забезпечення, та станом на 25.05.2015 року посада керівника зазначеного Сектору не була запропонована жодній особі, яка перебуває у трудових відносинах з відповідачем, тому відмова відповідача у запропонуванні позивачу вказаної посади, на думку останнього, є протиправною, ураховуючи наявність суб'єктивних факторів переважного права залишення позивача на роботі, обумовлених його стажем роботи, професійними здобутками та сімейними обставинами.

Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи спірний наказ про звільнення позивача з займаної посади, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення позивача та письмові заперечення уповноваженого представника відповідача, керуючись положеннями вищенаведеного діючого трудового законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування Наказу ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» від 26.05.2015 року № 166-О/С, яким позивача звільнено з роботи у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновлення позивача на посаді начальника юридичної служби ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» або на рівнозначній посаді, згідно до діючого на момент прийняття судового рішення штатного розпису та організаційної структури підприємства, а також стягнення з розрахункових рахунків відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що на підставі Наказу НАК «Нафтогаз України» від 04.03.2015 року № 68 Наказом в.о. директора ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» від 05.03.2015 року № 48 введено в дію з 05.03.2015 року нову організаційну структуру та штатний розпис працівників ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України», відповідно до яких ліквідовано юридичну службу та посаду начальника юридичної служби підприємства та створено Відділ правової та договірної роботи, що склав 3 (три) штатні одиниці. На виконання вимог статей 40, 492 КЗпП України відповідачем було складено письмове попередження позивача, який на момент зміни організаційної структури та штату підприємства займав посаду начальника юридичної служби, про наступне вивільнення з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників після закінчення двомісячного строку з моменту отримання цього повідомлення, а також доведено до відома позивачу про відсутність на підприємстві відповідача роботи, яка б відповідала його професії та спеціальності, внаслідок чого адміністрація підприємства відповідача не має можливості запропонувати позивачу іншу роботу. Разом з тим, на підставі письмового попередження від 19.03.2015 року Наказом в.о. директора ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» від 24.03.2015 року № 65-о/с юрисконсульта юридичної служби підприємства переведено з 24.03.2015 року на посаду начальника Відділу правової та договірної роботи.

Таким чином, на виконання вимог п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року, судом з'ясовано та встановлено факт зміни в організації роботи підприємства відповідача та скорочення чисельності та штату його працівників, що є вирішенням питання внутрішньогосподарської діяльності підприємства, доцільність проведення якого не підлягає до обговорення судом, за наслідками якого було ліквідовано юридичну службу та посаду начальника юридичної служби підприємства, яку займав позивач, та створено новий Відділ правової та договірної роботи, що склав 3 (три) штатні одиниці. Та при проведенні звільнення працівників уповноважений орган відповідача, користуючись наданим йому законним правом, здійснив переустановку (перегрупування) працівників в межах однорідних професій і посад, внаслідок чого на новостворену посаду начальника Відділу правової та договірної роботи підприємства, з урахуванням критеріїв наявності переважного права на залишенні на роботі, було переведено з його згоди більш кваліфікованого працівника, посаду якого було скорочено відповідно до наказу про введення в дію нової організаційної структури та штатного розпису підприємства, звільнивши з цих підстав позивача з урахуванням його кваліфікації працівника та продуктивності праці. При цьому судом ураховано, що нова затверджена відповідачем організаційна структура підприємства не передбачала дві посади начальника новоствореного Відділу правової та договірної роботи, за відсутності в матеріалах справи даних щодо наявності на підприємстві відповідача вакантних посад, які б відповідали професії та спеціальності позивача, задля переведення позивача з його згоди на іншу роботу в межах підприємства відповідача.

Разом з тим, суд не вбачає порушення відповідачем трудового законодавства в частині вручення позивачу письмового попередження про наступне вивільнення, складеного 18.03.2015 року, за минуванням тривалості його строку, тобто - 25.05.2015 року, - оскільки позивач у період з 16.03.2015 року по 24.05.2015 року перебував на лікарняних, у щорічній та додатковій відпустках, що позбавило відповідача можливості особистого ознайомлення позивача з попередженням та отримання підпису позивача на підтвердження факту останнього. Однак письмове попередження про наступне вивільнення було вручено позивачу у перший день після виходу на роботу, при цьому позивачем в день ознайомлення з попередженням за власним бажанням було написано заяву від 25.05.2015 року про звільнення його з роботи у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП Україн без відпрацювання двох місяців, що підтверджено позивачем в судовому засіданні, за відсутності в матеріалах справи доказів письмового, зареєстрованого у встановленому законом порядку звернення позивача до керівника підприємства відповідача із заявою про скасування попередження про наступне вивільнення від 18.03.2015 року.

Крім того, судом ураховано, що з часу винесення спірного наказу про звільнення позивача з роботи та на день ухвалення даного рішення суду підприємство відповідача неодноразово підлягало до змін в організації роботи та до скорочення штату і чисельності працівників, за наслідками яких було ліквідовано Відділ правової і договірної роботи підприємства із чисельністю три штатні одиниці та ліквідовано новостворений Сектор юридичного та кадрового забезпечення із чисельністю дві штатні одиниці, за наслідками чого посада головного фахівця з юридичних питань на підприємстві відповідача складає лише одну штатну одиницю, та в матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо вакантності цієї посади.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності, наведені сторонами доводи та заперечення з приводу предмету позову, суд вважає, що відповідачем не порушено жодних прав, законних інтересів позивача та вимог чинного законодавства України, а тому правові підстави позивача, наведені на обґрунтування позовних вимог, суд вважає безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, яке регулює трудові відносини, що виникли між сторонами у справі.

В частині стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 2371 Кодексу законів про працю України передбачено підстави відшкодування роботодавцем моральної шкоди, яку він заподіяв працівнику.

Виходячи з наведеної правової норми під моральною шкодою слід розуміти моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв'язків, потребу у додаткових зусиллях для організації свого життя.

Правовідносини, що виникають із заподіяння позадоговірної моральної шкоди, регулюються ст.ст. 23, 1167 ЦК України, зі змісту яких випливає, що моральна шкода компенсується лише винною особою.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, за наявності порушень прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Це правило кореспондується зі змістом ст. 2371 Кодексу законів про працю України, яка передбачає відшкодування моральної шкоди працівнику виключно у разі порушення його законних прав, якщо воно призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Однак, в ході розгляду судової справи, позивачем не доведено факт наявності вини адміністрації Дочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», що могло призвести до фізичних та душевних страждань, або позбавлення можливості позивача у їх реалізації, настання негативних явищ та існування причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та шкодою, також позивач не надав жодного доказу на користь підтвердження душевного дискомфорту та не зміг обґрунтувати принцип визначення грошового еквівалента моральних страждань.

Встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що при звільненні позивача із займаної посади відповідачем не порушувались норми чинного законодавства, а отже, не були порушені законні права позивача. Тому вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», третя особа: ОСОБА_2, про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 23, 108, 1167 Цивільного кодексу України, ст.ст. 36, 40, 42, 492, 141, 2371 Кодексу законів про працю України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 6 листопада 1992 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, ст.ст. 10, 11, 56, 57, 58, 60, 61, 84, 88, 208, 209, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», третя особа: ОСОБА_2, про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я: