АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 761/4565/15 Головуючий у 1-ій інстанції - Фролова І.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/8318/2015 Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - судді Музичко С.Г.,

суддів: Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.,

при секретарі: Кутц А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну cправу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» про визнання дій незаконними, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди

встановила:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Укргазвидобування» про визнання дій незаконними, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказує на те, що звільнення позивача відбулося з порушенням його трудових прав, оскільки на його утриманні знаходиться вагітна дружина, двоє малолітніх дітей. Крім того, з апелянт сплачує аліменти на утримання двох синів від першого шлюбу. Зазначає, що повідомляв роботодавця про неможливість вийти на роботу у зв'язку з сімейними обставинами та звертався із заявою про необхідність надати щорічну відпустку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Представник відповідача ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сторона позивача не надала суду поважних причин відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, внаслідок чого відсутні правові підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно з роз'ясненнями п. 24 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Як встановлено положеннями ст.147 КЗпП України, прогул є дисциплінарним проступком за вчинення якого передбачено такі види дисциплінарного стягнення як догана або звільнення.

Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно із ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Так, перевіривши обставини справи та наявні в ній докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що звільнення позивача відбувалось у відповідності до вимог чинного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, наказом від 02 грудня 2013 року № 398-к ОСОБА_2 з 03 грудня 2013 року працював на посаді начальника Стрийського цеху технологічного транспорту і спецтехніки Шебелинського відділення технологічного транспорту спецтехніки філії Бурове управління «Укрбургаз» ПАТ « Укргазвидобування».

З 26 червня 2014 року по 26 вересня 2014 року та 01 жовтня 2014 року по 08 грудня 2014 року у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, був відсутній на роботі, що підтверджується відповідним листком непрацездатності. Згідно із Графіком відпусток на 2014 рік, відпустка позивача була запланована на жовтень 2014 року.

У відповідності до вимог ст. 80 КЗпП України, ст. 11 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка позивача, установлена графіком відпусток на 2014 рік працівників Стрийського цеху ТТ і СТ, підлягала обов'язковому перенесенню на інший період, через тимчасову непрацездатність позивача і новий термін її надання повинен був встановлюватися за згодою сторін. Волевиявлення працівника у наданні йому відпустки виявляється у написанні заяви про надання йому відпустки, а волевиявлення роботодавця - у видачі наказу про надання відпустки працівнику.

03 грудня 2014 року позивач, звернувся до відповідача з заявою про надання щорічної відпустки з 08 грудня 2014 року на 84 календарні дні.

Листом від 08 грудня 2014 року № 08-01-1630 відповідач повідомив позивача, що надання відпустки під час тимчасової непрацездатності суперечить закону, дата відпустки буде визначена після виходу позивача на роботу.

09 грудня 2014 року позивач подав відповідачу заяву про надання йому щорічної відпустки з 15 грудня 2014 року на 77 календарних днів.

Листом від 11 грудня 2014 року № 08-01-1670 відповідач повідомив позивача, що з урахуванням інтересів виробництва погоджується надати позивачу щорічну відпустку з 22 грудня 2014 року.

Заяву про надання щорічної відпустки з 22 грудня 2014 року позивач відповідачу не подав, а з 15 грудня 2014 року позивач був відсутній на роботі.

Листом від 16 грудня 2014 року № 366 відповідач звернувся до позивача щодо надання пояснень про причин відсутності на роботі.

17 грудня 2014 року позивач надав відповідачу пояснення, в якому зазначив, що з 15 грудня 2014 року без погодження з відповідачем перебуває у відпустці.

Так зі змісту Наказу «ПАТ «Укргазвидобування» № 643-К від 30.12.2014 року вбачається, що позивача було звільнено у зв'язку з відсутністю на роботі без поважних саме з 15.12.2014 року. Підставою для звільнення позивача з посади стали акти відсутності працівника на робочому місці, табель обліку робочого часу, згода профслікового комітету, лист - погодження ФБУ «УБГ» №08-01-9594 від 30.12.2014 року.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, з боку позивача, під час розгляду справи, належних та допустимих доказів, на підтвердження вжиття належних заходів щодо повідомлення роботодавця про причини неявки його на роботі, до суду надано не було.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та упередженість судового рішення спростовуються матеріалами справи.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді