Провадження № 22-ц/780/1774/15 Доповідач у 2 інстанції Мережко
Категорія 26 25.03.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

25 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Данілова О.М., Суханової Є.М.

при секретарі: Химинець Н.М.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що 22 серпня 2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого з 04 лютого 2011 року є ПАТ «Комерційний банк «Надра» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 34/П/13/2006/840, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності в доларах США з метою придбання у власність нерухомого майна, на загальну суму 29 030,00 доларів США із розрахунку 10% на рік строком з 22 серпня 2006 року по 22 серпня 2036 року. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості.

На забезпечення вищезазначеного кредитного договору, укладені з відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_1 договори поруки, за якими останні зобов'язалися відповідати перед позивачем як солідарні боржники.

Позивач свої зобов'язання виконав. Відповідачі свої зобов'язання не виконали і станом на 14 травня 2014 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 36 950,39 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 14 травня 2014 року 1176, 45 гривень за 100 доларів США становить 434 703,64 грн.

Позивач просив суд позов задовольнити та стягнути з відповідачів на користь позивача солідарно заборгованість за кредитним договором №34/П/13/2006/840 від 22 серпня 2006 року в сумі: 30 205,68 доларів США по тілу кредиту і відсоткам та 79 348,28 грн. пені та штрафу, а також судові витрати у розмірі 3 654 грн.

Представник відповідача ОСОБА_1 заперечуючи проти позову зазначив, що між позивачем та його довірителем було укладено договір поруки, який на даний час вважається припиненим відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки останній платіж позичальником було вчинено 10 липня 2008 року, крім того сум заборгованості була перерахована шляхом реалізації іпотечного майна, тим самим Банк змінив строк повернення кредиту, а пред'явив вимогу до поручителя лише 19 серпня 2014 року, тобто з пропущенням строку позовної давності.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2015 року позв задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 34/П/13/2006/840 від 22 серпня 2006 року в сумі: 30 205 (тридцять тисяч двісті п'ять) доларів США 68 центів та 79 348 (сімдесят дев'ять тисяч триста сорок вісім) грн. 28 коп., а також судові витрати у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просяиь рішення суду скасувати, в задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначав, що суд не врахував положення ст. 559 ЦК України, і не взяв до уваги практику застосування вимог ст. 559 ЦК України, прийшов до помилкового висновку про стягнення з поручителя суми заборгованості солідарно із боржником. Відповідач ОСОБА_3 рішення суду не оскаржує, а тому в цій частині рішення суду не підлягає перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ст.ст.74, 76, 77 ЦПК України сторони були повідомлені про день та час розгляду справи за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від позивача ПАТ КБ «Надра» не надходило, заяв про причини неявки в судове засідання від позивача до апеляційного суду не надходило, а тому підстави, вважати причини неявки позивача до суду поважними, відсутні.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин;

За змістом процесуальних норм (ст.ст. 3, 15 ЦПК України ) об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Аналогічні роз'яснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Згідно із ч.1 ст. 530 ЦК України «якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)».

Згідно із ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'зання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'зання зазначені у ст. 526 ЦК України.

Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідлно до п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5, від 30 березня 2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

(Абзац другий пункту 24 із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014 )

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Судом встановлено, що 22 серпня 2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 34/П/13/2006/840, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності в доларах США з метою придбання у власність нерухомого майна, на загальну суму 29 030,00 доларів США із розрахунку 10% на рік строком з 22 серпня 2006 року по 22 серпня 2036 року. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості. ( а.с.12-14)

На забезпечення вищезазначеного кредитного договору, укладені з відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_1 договори поруки, за якими останні зобов'язалися відповідати перед позивачем як солідарні боржники.( а.с. 15-18).

Позивач свої зобов'язання виконав ( а.с. 11).

Відповідачі свої зобов'язання не виконали і станом на 14 травня 2014 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 36 950,39 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 14 травня 2014 року 1 176, 45 гривень за 100 доларів США становить 434 702 ,86 грн.,з яких -

непогашений кредит - 21 297,65 доларів США (еквівалент 250 556,20 грн);

несплачені відсотки 8 908,03 доларів США (еквівалент 104 798,51 грн);

несплачена пеня за прострочення строків виконання зобов'язань - 182,41 доларів США (еквівалент 2 145,96 грн);

сума боргу по комісії - 3 659,30 доларів США (еквівалент 43 049,83 грн);

несплачений штраф за прострочення строків сплати мінімального необхідного платежу 2 903 доларів США (еквівалент 34 152,34 грн).

Відповідно до договору поруки відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_1, поручилися перед позивачем за належне виконання відповідачем ОСОБА_2 зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 34/П/13/2006/840 від 22 серпня 2006 року, а саме: повернути кредит; спалити відсотки за користування кредитними коштами; сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня).

При цьому ОСОБА_3, ОСОБА_1 повинні виконати всі зобов'язання в тому ж порядку, який встановлений для відповідача ОСОБА_2 кредитним договором.

У відповідності до умов кредитного договору, викладених в п. 3.3.1, 3.3.3. відповідач ОСОБА_2 зобов'язався повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісячно, до 20 числа поточного місяця, при цьому щомісячний платіж повинен мати суму не меншу, ніж зазначена в п. 3.3.2. кредитного договору. Відповідачем станом на 14 травня 2014 року порушені пункти 3.3.1, 3.3.2., 4.3.2., 4.3.3. кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами.

Відповідно до п. 4.2.4. кредитного договору Позивач має право вимагати від Відповідача дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором, можливих штрафних санкцій, якщо відповідач не вніс черговий платіж у термін, визначений п. 3.3.3. кредитного договору.

Пунктом 5.1. кредитного договору передбачено, що у разі прострочення відповідачем сплати мінімально необхідного платежу, визначеного у п. 3.3.3. кредитного говору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань відповідача щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 5.2. кредитного договору у разі порушення вимог пп. 4.3.1., 4.3.2., 4.3.7., 4.3.9., 4.3.10. кредитного договору, відповідач зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10 (десять) відсотків від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 кредитного договору, за кожен випадок.

Вирішуючи питання по суті позовних вимог суд не врахував доводи представника відповідача ОСОБА_1 та письмові заперечення відповідача ОСОБА_3 щодо припинення договору поруки, і прийшов до помилкового висновку про задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 солідарно із ОСОБА_2 заборгованості зва кредитним договором.

Умовами договору (п.п. 3.3.2, 3.3.3 ) кредитного договору сторони встановили щомісячну суму мінімально необхідного платежу в розмірі 352 долара США, яку позичальник має вносити щомісячно до 20 числа поточного місяця.

Крім того, договором встановлено, що банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'зань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений п. 3.3.3. договору.

Як видно з матеріалів справи, останній платіж позичальник ОСОБА_2 здійснив 10 липня 2008 року, після чого перестав виконувати свої зобов'язання щодо повернення кредиту, у зв'язку з чим почала накопичуватися заборгованість. Отже про порушення свого права, позивач дізнався 20 серпня 2008 року, і протягом шести місяців у позивача виникло право на пред'явлення вимоги про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту.

Позивач звернувся з позовом лише 19 серпня 2014 року, тобто пропустив шестимісячний строк звернення з вимогою.

Крім того, у зв'язку із порушенням позичальником виконання зобов'язань за договором, банк використав право дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, 22 серпня 2008 року звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно довідки міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції № 47 від 20 січня 2015 року (а.с. 73) на примусовому виконанні перебував в виконавчий напис 6809, виданий 22 серпня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовою В.М. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Надра» сум заборгованості в розмірі 33 447,16 доларів США та 1 628,90 грн. Згідно виконавчого напису звернуто стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Від реалізації квартири були отримані кошти в сумі 142 010,83 грн та перераховані на рахунок стягувача платіжним дорученням № 94 від 16 лютого 2009 року в сумі 141 160,83 грн.

Суд в порушення вимог ст.ст. 212-214, ЦПК України не звернув уваги на умови договору поруки, прийшли до передчасного висновку про можливість стягнення кредитної заборгованості в солідарному порядку із поручителя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, з урахуванням того, що позовна вимога до поручителя заявлена банком після збігу шести місяців від дня вчинення виконавчого напису (22 серпня 2008 року), яким фактично змінено термін виконання основного зобов'язання, а відтак шестимісячний строк пред'явлення вимоги банком пропущений.

Відповідно до вимог законодавства (ч.4 ст.559 ЦК України) позивач мав право на захист свого цивільного права в строк, в межах якого особа може звернутися до суду з такою вимогою.

За договором поруки сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Як зазначено у правовому висновку Верховного Суду України (справа № 6-53 цс14 ), який є обов'язковим відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Оскільки, такого звернення до поручителя протягом шести років не було, позивач звернувся з позовом лише у серпні 2014 року, пропустивши строки звернення до поручителя, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про стягнення заборгованості з поручителя солідарно з боржником, оскільки вказана порука є припинею.

Враховуючи, що відповідно до ст. 60 ЦПК України, позивач не надав належних і допустимих доказів щодо порушення його права, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає ,що рішення суду в частині задоволення позову про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_1 підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309,313 - 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2015 року - скасувати в частині задоволення позову про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_1. Ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: