_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 6/520/463/15
УХВАЛА

27.07.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Цапенко О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 подання Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України до виконання зобовязань за рішенням суду,

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2015 року головний державний виконавець Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції звернувся з поданням в якому просить встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до виконання ним зобовязань за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 січня 2013 року по справі № 1512/12963/2012.

Вимоги подання головний державний виконавець Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції обґрунтовує тим, що на виконанні у Другому Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження ВП №39424741 по примусовому виконанню виконавчого листа № 1512/12963/2012, виданого 08 травня 2013 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на малолітнього сина ОСОБА_2 Данаіла, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 28 вересня 2012 року до досягнення дитиною повноліття 19 жовтня 2025 року. Державний виконавець посилається на те, що боржником у добровільному порядку рішення суду не виконується, тому він був вимушений звернутися до суду з вказаним поданням.

У судовому засіданні старший державний виконавець Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 підтримав подання та просив суд його задовольнити. На стадії судових дебатів поклався на розсуд суду.

Представник боржника ОСОБА_2 ОСОБА_4 заперечив щодо задоволення подання Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України, оскільки рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 січня 2013 року по справі № 1512/12963/2012 виконується належним чином.

Сторона виконавчого провадження стягувач ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердила пояснення представника боржника ОСОБА_2, що він постійно сплачує аліменти за рішенням суду.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення старшого державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, сторін виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що подання задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 21 січня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на малолітнього сина ОСОБА_2 Данаіла, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 (дві тисячі п'ятсот) грн. щомісячно, починаючи з 28 вересня 2012 року та до досягнення сином повноліття, тобто до 19 жовтня 2025 року.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2013 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_5 відхилено, рішення Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 21 січня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року, касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 21 січня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2013 року залишено без змін.

Постановою старшого державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 19 серпня 2013 року відкрито виконавче провадження ВП №39424741 по примусовому виконанню виконавчого листа № 1512/12963/2012, виданого 08 травня 2013 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на малолітнього сина ОСОБА_2 Данаіла, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 28 вересня 2012 року до досягнення дитиною повноліття 19 жовтня 2025 року.

Державним виконавцем надано розрахунок заборгованості по аліментам від 30 червня 2015 року, з якого вбачається, що заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_2 станом на 30 червня 2015 року встановлена у розмірі 29349 грн. 99 коп.

Відповідно до довідки Одеської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» за № 12/245-70К від 24.07.2015 року, встановлено, що ОСОБА_2 переказував, а ОСОБА_3 отримувала за період з 01 січня 2015 року по 20 липня 2015 року аліменти у розмірі 2500 грн. щомісячно.

Згідно з вимогами ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до положень пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» вiд 21.01.1994 року № 3857-XII, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України, вирішення питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до узагальнень Верховного суду України від 01 лютого 2013 року «Про судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Разом із тим, в сенсі ст. 2 протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, яка є частиною національного законодавства, та ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Питання про визначення поняття "ухилення" боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду чинне законодавство не розкриває.

Статтею 90 Закону України «Про виконавче провадження», передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону.

Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

Як розяснив Верховний суд України в Узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, у сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а саме за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду необхідно з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання тобто він має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов'язання заходів у кожному конкретному випадку визначається судом.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; неявка за викликом державного виконавця; неповідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб тощо.

Враховуючи викладене, з урахуванням того, що ОСОБА_2 виконує зобов'язання, покладені на нього рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 січня 2013 року по справі № 1512/12963/2012, суд вважає, що у задоволенні подання Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України до виконання зобовязань за рішенням суду, слід відмовити.

Керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст. 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, за межі України до виконання зобовязань за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 січня 2013 року по справі № 1512/12963/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя Калініченко Л. В.