У Х В А Л А

Справа № 183/7297/14

№ 6/183/53/15

10 березня 2015 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі секретаря судового засідання Пошивайло І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання судового рішення,

встановив:

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволено частково. Присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики в розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень 00 коп. В решті позову - відмовлено. Присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму витрат по сплаті судового збору в розмірі 800 (вісімсот) гривень 00 коп.

02 березня 2015 року позивач звернувся до суду з заявою про відстрочку виконання судового рішення, в якій просить відстрочити виконання судового рішення для зібрання доказів належності майна, на яке у примусовому порядку звернено стягнення та яке належить відповідачу.

Сторони у судове засідання не з'явилися, про причин неявки суду не повідомили, що не перешкоджає розгляду заяви про відстрочку виконання судового рішення.

Вивчивши заяву та додані до неї документи, а також матеріали цивільної справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 373 ЦПК України, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Аналогічне положення міститься і в ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження".

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувану, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об'єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Заявник зазначає, що під час виконання цього судового рішення у боржника ОСОБА_2 вилучено автомобіль НОМЕР_1, який зареєстровано на боржника. Однак при огляді документів на автомобіль сторонньою особою, яка керувала цим автомобілем, було предявлено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СХХ № 057545 на ОСОБА_4 з новим номерним знаком та новим місцем реєстрації.

Державний виконавець відмовився проводити стягнення на автомобіль, мотивуючи належність цього автомобіля двом особам одночасно і виказав намір повернення автомобіля не боржнику, а користувачу ОСОБА_4, що по суті утрудняє виконання судового рішення на мою користь, як стягувача.

Мотивує заяву про відстрочку виконання рішення до 01 квітня 2015 року тим, що позивачу потрібен час зібрати докази в державних установах, для доведення державному виконавцю факту належності автомобіля тільки боржникові ОСОБА_2, та не допустити передачі майна сторонньої особі ОСОБА_4

Водночас, означені обставини не можуть бути визнані винятковими в розумінні ст. 373 ЦПК України для відстрочки виконання рішення.

Тобто, заявником не наведено у заяві про відстрочку виконання рішення суду обставин, які мають характер особливих або виняткових, оскільки обставини, на які послався заявник, такого характеру не носять, а тому і не можуть бути прийняті судом до уваги для надання відстрочки виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що заява є безпідставною, а тому в її задоволенні повинно бути відмовлено.

Керуючись ст. 373 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2014 року у справі № 183/7297/14.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя Д.О. Парфьонов