Справа № 161/7925/15-ц
Провадження № 2/161/2740/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Заболотько Д.М.

з участю позивача ОСОБА_1

її представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Свій позов мотивує тим, що 25 грудня 2013 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір позики, який зареєстрований та посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_4 Згідно умов даного договору позики ОСОБА_3 25 грудня 2013 року особисто отримав від неї 15 000 (пятнадцять тисяч) доларів США - готівкою. Відповідно до п.1 договору позики від 25.12.2013 року, ОСОБА_3 взяв на себе обовязок повернути їй таку ж саму суму грошових коштів без сплати процентів за користування грошовими коштами. Згідно п.3, п.4 договору позики від 25.12.2013 року ОСОБА_3, зобовязаний повернути позику (грошові кошти, у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк до двадцять пятого грудня дві тисячі чотирнадцятого року готівкою. На даний час, вказане у договорі позики від 25.12.2013 року зобовязання повернути позику у передбачений договором строк, ОСОБА_3 не виконав. Після спливу строку повернення коштів, обумовленого вказаним договором позики, вона неодноразово зверталась до ОСОБА_5 з вимогою про повернення 15 000 (пятнадцяти тисяч) доларів США, проте ОСОБА_5 таке звернення залишив поза увагою, коштів у добровільному порядку їй не повернув.

У квітні 2015 року вона звернулась з заявою про вчинення виконавчого напису на договорі позики від 25 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_4, з вимогою стягнути грошові кошти у сумі 420 000 (чотириста двадцять тисяч) грн., які відповідають еквівалентові суми 15 000 (пятнадцять тисяч) доларів США.

24 квітня 2015 року приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_4 постановила відмову у вчиненні виконавчого напису. Постанову про відмову у вчиненні виконавчого напису, приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_4 мотивувала тим, що в обґрунтуванні своєї заяви на суму 420 000 грн.00 коп., вона подала довідку ПАТ КБ «Приватбанк» про комерційний курс купівлі-продажу іноземної валюти станом на 10.03.2015 року, відповідно до якої долари США купувались банком по ціні 24 грн. за 1 долар США, продавались по ціні 28 грн. за 1 долар США, а офіційний курс НБУ становив 21,84 грн. за доларів США, внаслідок чого нотаріус не може вчинити виконавчий напис про стягнення із ОСОБА_3 в її користь суми боргу із застосуванням встановленого комерційним банком курсу продажу іноземної валюти. Окрім відмови у вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_4, рекомендувала звернутись до суду за захистом порушених прав.

Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 в її користь борг, з врахуванням уточненого розрахунку, в сумі 323626,94 грн. (триста двадцять три тисячі шістсот двадцять шість гривень 94 копійки), що еквівалентно 15000 доларів США.

В судовому засіданні позивач позов підтримала з наведених у позовній заяві мотивів.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав, та пояснив, що був укладений договір позики і кошти він отримав в доларах США готівкою в сумі 15000доларів США.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як слідує із змісту ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 25 грудня 2013 року ОСОБА_5 позичив у ОСОБА_1 15 000 (пятнадцять тисяч) доларів США готівкою. Факт отримання відповідачем у позивача вказаної вище суми коштів підтверджується договором позики, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за №1617 та посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_4

Відповідно до п.1 договору позики від 25.12.2013 року, ОСОБА_3 взяв на себе обовязок повернути їй таку ж саму суму грошових коштів без сплати процентів за користування грошовими коштами.

Згідно п.3, п.4 договору позики від 25.12.2013 року ОСОБА_3, зобовязаний повернути позику (грошові кошти, у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк до двадцять пятого грудня дві тисячі чотирнадцятого року готівкою.

Судом встановлено, що на даний час, свої зобовязання за договором позики від 25.12.2013 року про повернення позики у передбачений договором строк, ОСОБА_5 не виконав.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином з відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання),

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача слід стягнути сплачене позивачем державне мито (судовий збір) .

З квитанції до прибуткового касового ордеру №5 від 20 квітня 2015 року вбачається, що позивачем за надання правової допомоги адвоката сплачено 4000грн. адвокату ОСОБА_2

Суд вважає, що з врахуванням складності справи, кількості судових засідань, в межах розумності , з відповідача в користь позивача слід стягнути 2500грн. витрат за надання правової допомоги адвоката.

Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, з відповідача слід стягнути в користь позивача встановлену в судовому засіданні суму боргу за договором позики та судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 79, 212-215ЦПК України, ст. ст. 524, 526, 1046, 1049, 1050 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 323626,94 грн. (триста двадцять три тисячі шістсот двадцять шість гривень 94 копійки) , що еквівалентно 15000 доларів США (станом на день розгляду справи) боргу за договором позики, 3236, 26грн. сплаченого судового збору, 2500грн. за надання правової допомоги .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В.Івасюта