Справа № 344/8550/15-ц
Провадження № 4-с/344/108/15
У Х В А Л А

03 листопада 2015 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Канюк Х.І.

державних виконавців Стельмах С.Л., Каліфіцький А.С.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_2 на дії ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дію,-

В С Т А Н О В И В:

в заяві вказано, що рішенням Івано-Франківського міського суду було ухвалено про зобов`язання скаржниці не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою та вселити його. Скаржник вказує, що в порядку добровільного виконання судового рішення нею було допущено позивача до користування спірною квартирою, в наступному він самовільно залишив її. Однак державним виконавцем надіслано вимогу про примусове виконання судового рішення. Тому скаржник просила суд визнати дії державного виконавця незаконними та про зобов`язання державного виконавця ухвалити постанову про закінчення виконавчого провадження.

В судовому засіданні державні виконавці заперечили скаргу з тих підстав, що оскаржувані дії є законними та обґрунтованими.

В судовому засіданні ОСОБА_1 надав пояснення про те, що вказані в скарзі обставини є неправдивими, його не було допущено до користування спірною квартирою, пояснення скаржника про це не відповідають дійсності, він має намір користуватись спірною квартирою за рішенням суду.

Судом встановлено наступні обставини.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22/10/2015 р. відмовлено скаржнику в перегляді рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24/06/2014 р. за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 19/06/2015 р. скасовано в частині відмови у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 про визнання незаконними дій державного виконавця та про його зобов`язання ухвалити постанову про закінчення виконавчого провадження; в іншій частині ухвалу залишено без змін.

В ст. 129 Конституції України в якості загальної засади судочинства проголошено обов'язковість рішень суду.

Відповідно ст. 1 до Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Правові підстав для закінчення виконавчого провадження зазначені в ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Серед визначених законом підстав закінчення виконавчого провадження відсутні ті, які зазначені скаржником у скарзі на дії державного виконавця.

В ст. 343 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вплив у будь-якій формі на працівника державної виконавчої служби з метою перешкодити виконанню ним службових обов'язків або добитися прийняття незаконного рішення.

Отже державного виконавця не може бути зобов`язано закінчити виконавче провадження з підстав, що не передбачені законом в якості таких підстав.

Таким чином державний виконавець діяв в порядку та спосіб, передбачені законом, а тому скаржником не доведено наявність правових підстав для визнання його дій щодо ведення спірного виконавчого провадження незаконними.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 Про судове рішення у цивільній справі суд повинен вирішити справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, незалежно від того вірно чи помилково позивач просить застосувати ту чи іншу правову норму.

Відповідно до п. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

П О С Т А Н О В И В:

в задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дію, відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 5 днів з моменту її проголошення або отримання сторонами копій.

Головуючий суддя С.О. Бородовський