Справа №1407/1259/2012 20.08.2015 20.08.2015 20.08.2015
Провадження № 22ц/784/2040/15 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 32 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 серпня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Царюк Л.М., Козаченка В.І.,

при секретарі судового засідання Гордійчук С.С. ,

за участю:

прокурора Цвікілевич Н.В.,

позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

представників відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

Комунальної установи «Вознесенська центральна районна лікарня»

на рішення

Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області

від 24 грудня 2014 року

за позовом

ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до Комунальної установи «Вознесенська центральна районна лікарня» про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2012 року ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулись до суду з вказаним позов, в якому просили стягнути з комунальної установи «Вознесенська центральна районна лікарня» (далі - КУ «Вознесенська ЦРЛ») на їх користь по 100000 грн. кожному у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_9 внаслідок неякісно проведеного диспансерного нагляду.

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що 01 cерпня 2008 року ОСОБА_9, який є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_3, чоловіком ОСОБА_7, та батьком неповнолітнього на той час ОСОБА_8, звернувся до лікаря амбулаторії КУ «Вознесенська ЦРЛ» зі скаргами на болі в епігастральній області. За результатами проведеної гастроскопії був поставлений діагноз - гастрит і призначено відповідне лікування. Оскільки одужання не приходило, ОСОБА_9 у 2008-2010 роках знову звертався до лікарів КУ «Вознесенська ЦРЛ». Кожний раз йому ставили, як правило, інший діагноз та призначали нове лікування, але стан його здоров'я лише погіршувався.

23 травня 2010 року звернувся за медичною допомогою до лікаря - нейрохірурга у м. Миколаєві. Вказаним лікарем було призначена консультація у онколога. Після ультразвукового дослідження черевної порожнини було зроблено висновок про захворювання, що мали ознаки онкологічного. З 6 липня 2010 року по 15 липня 2010 року ОСОБА_9 був обстежений в умовах Національного інституту раку. Йому поставлено діагноз: Cr в/3 тіла шлунку, ст. IV, група IV, асцит, а вже 29 серпня 2010 року він помер через ракову інтоксікацію.

На думку позивачів, лікування ОСОБА_9 було проведено неякісно, без призначення необхідних обстежень та лікувальних процедур, що не дало вчасно виявити тяжку хворобу й призначити належне лікування. Наслідком непрофесійних дій лікарів КУ «Вознесенська ЦРЛ» настала смерть ОСОБА_9

Позивачі зазначали, що діями лікарів їм завдано моральної шкоди. Так, вони, вірили лікарям і докладали багато зусиль для виконання усіх їх призначень та приписів, відшукуючи досить значних коштів для лікування ОСОБА_9 Однак ті, діяли непрофесійно, через що настала смерть ОСОБА_9 У звязку з чим, позивачі просили стягнути з відповідача на їх користь по 100000 грн. кожному у відшкодування їх моральних страждань.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з КУ «Вознесенська ЦРЛ» на користь ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у відшкодування моральної шкоди по 100000 грн. кожному. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі КУ «Вознесенська ЦРЛ» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позову. На думку апелянта, висновки суду про наявність підстав для стягнення моральної шкоди з установи відсутні, оскільки проведене ОСОБА_9 лікування не могло погіршити його стан, та не повязано з причиною його смерті.

Справа в апеляційному порядку розглядалася неодноразово. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 9 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року ухвала апеляційного суду скасована, а справа повернута на новий розгляд до апеляційного суду.

Представники апелянта підтримали апеляційну скаргу. Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а також прокурор, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, просять залишити рішення суду без змін.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2008 року ОСОБА_9 звернувся до КУ «Вознесенська ЦРЛ» із скаргами на болі в епігастральній області. За результатами проведеного аналізу йому був поставлений діагноз не пов'язаний з онкологічним захворюванням та призначено лікування виявленого захворювання.

Стан здоровя ОСОБА_9 не покращувався, та на протязі 2008-2010 років він знову звертався до лікарів КУ «Вознесенська ЦРЛ». Йому ставилися різні діагнози та призначалося відповідне лікування.

Зокрема, він обстежувався в КУ «Вознесенська ЦРЛ» 01 серпня 2008 року та 05 січня 2009 року. Онкологічне захворювання не встановлювалося.

Наступне звернення ОСОБА_9 до КУ «Вознесенська ЦРЛ» відбулось через один рік та чотири місяці після попереднього звернення , а саме 14 травня 2010 року. Під час обстеження хворого, йому було встановлено діагноз - гострий грудний остеохондроз, 08 червня 2010 року проведено рентгенологічне дослідження попереково - крижового відділу хребта та підтверджено попередній діагноз - остеохондроз.

З 11 червня 2010 року він перебував у стаціонарі КУ «Вознесенська ЦРЛ» і був виписаний 22 червня 2010 року з діагнозом остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, рекомендовано комп'ютерна томографія хребта, консультація нейрохірурга (а.с. 177, 180 т. 1).

05 липня 2010 року ОСОБА_9 було проведено комп'ютерну томографію та виявлено множинні метастази в легені, печінку, кості скелету (а.с. 188 т. 1). З 6 по 15 липня 2010 року він був обстежений в Національному інституті раку та встановлено діагноз - Cr в/3 тіла шлунку, ст. IV, група IV. Асцит. 29 серпня 2010 року ОСОБА_9 помер.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що діями лікарів КУ «Вознесенська ЦРЛ» не було забезпечено необхідну медичну допомогу ОСОБА_9, який помер 29 серпня 2010 року. Внаслідок чого позивачам завдано моральну шкоду. Оскільки КУ «Вознесенська ЦРЛ» не довела, що моральна шкода завдана не з її вини, установа повинна компенсувати їх моральні страждання.

Проте, з такими висновками погодитися не можна, оскільки суд, ухвалюючи рішення, не звернув уваги на зміст позовних вимог та докази у справі. Тоді як це має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Так, позивачі вважають, що до тяжкої хвороби ОСОБА_9, а згодом і його смерті, призвели дії лікарів КУ «Вознесенська ЦРЛ», які неналежно виконували свої професійні обовязки під час обстеження та лікування ОСОБА_9 На думку позивачів, саме такі дії працівників установи завдали їм моральної шкоди.

Однак докази у справі, свідчать про те, що дії лікарів та проведене ними лікування не знаходиться в причинному звязку з онкологічним захворюванням та смертю ОСОБА_9

За висновками судово медичної експертизи від 30 липня 2013 року, проведеної на виконання ухали суду першої інстанції Харківським обласним бюро судово-медичної експертизи, причиною смерті ОСОБА_9, є ракова інтоксикація, зумовлена злоякісним новоутворенням шлунку, а не «лікування, яке проводилось хворому» і, враховуючи викладене вище, основним в несприятливому наслідку хвороби і настанні смерті слід вважати характер і тяжкість основної патології - аденокарциноми шлунку з множинними метастазами у внутрішні органи та кістки скелету. Експерта комісія у висновку зазначила, що не володіє даними, що б дозволили прослідити причинно-наслідковий зв'язок між причиною смерті хворого та «неналежним виконанням професійних обов'язків медичними працівниками» Вознесенської ЦРЛ (а.с. 161-200 т. 1).

Відповідно до висновку експертизи Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи від 30 квітня 2014 року, у ОСОБА_9 мало місце злоякісне новоутворення шлунку, а саме - аденокарцинома кардіального відділу шлунка, інфільтративно - виразкова форма, яка характеризується найбільш агресивним перебігом, раннім метастазуванням та досить несприятливим прогнозом. Науково обґрунтованих критеріїв, за якими можна визначити її характер перебігу та можливість сприятливого прогнозу навіть при діагностуванні хвороби на ранніх етапах її розвитку та своєчасному і в повному обсязі проведеному лікуванні, на теперішній час в медицині не опрацьовано. Тобто, причиною смерті ОСОБА_9 є онкологічна хвороба - аденокарцинома шлунку з множинними метастазами у внутрішні органи та кістки скелету, а не пізня її діагностика (а.с. 4-10 т. 2).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не дав оцінку вказаним доказам у справі та взяв до уваги лише висновки клініко-експертної комісії № 8 від 25 серпня 2010 року, в яких зазначено, що на всіх етапах лікування хворого ОСОБА_9 виявлені порушення протоколів надання медичної допомоги хворим на захворювання шлунку. Тоді як самі по собі висновки комісії не дають підстав для задоволення позову з вказаних в ньому підстав.

Так, висновки вказаної вище комісії не містять однозначної відповіді про час та причини виникнення онкологічного захворювання, а також висновки про виникнення захворювання через дії лікарів. Також відсутні висновки про можливість встановлення діагнозу під час обстеження ОСОБА_9 в КУ «Вознесенська ЦРБ» в 2008 - 2010 роках. Разом з тим, висновки двох вказаних експертиз вказують на відсутність взаємозвязку між характером лікування ОСОБА_9 в КУ «Вознесеньська ЦРБ та його смертю, а причиною його смерті визначається онкологічна хвороба, а не пізня її діагностика.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення у відповідності до п. 3 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Комунальної установи «Вознесенська центральна районна лікарня» задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до Комунальної установи «Вознесенська центральна районна лікарня» про стягнення моральної шкоди.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: Судді: