АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/3009/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2094/15Головуючий у 1-й інстанції Чернюк В. Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Чічіля В.А., Омельченко Л.М.

при секретарі Гнатюк О.С.

за участі прокурора Снісаренко Ю.Л., відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 травня 2015 року

по справі за позовом Миргородського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, Другої Мргородської державної нотаріальної контори про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, визнання частково недійсним договору дарування частини житлового будинку,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року Миргородський міжрайонний прокурор звернувся до суду із вказаним позовом в інтересах ОСОБА_3 та, остаточно визначившись у позовних вимогах відповідно до заяви від 19 березня 2015 року (а.с. 134-136), просив визнати причини пропуску строку позовної давності поважними та поновити його; визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1226 та №1327 в частині визнання відповідно за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 права власності по ? частині погреба «В», що знаходиться за адресою вул. Воскресінська, 14 у м. Миргороді; визнати недійсним договір дарування частини житлового будинку що укладений між ОСОБА_2, яка діяла від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 05 березня 2010 року в частині дарування ? частини погреба «В» що знаходиться за адресою вул. Воскресінська, 14 у м. Миргороді.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що в червні 1992 року на підставі договору купівлі - продажу, укладеного між виконавчим комітетом Миргородської міської ради та ОСОБА_3, остання набула право власності на 1/2 частину житлового будинку по вул. Червоноармійська (тепер Воскресінська), 14 у м. Миргороді. За цим договором позивачкою серед іншого набуто і право власності на погріб „В". Іншу частину цього будинку придбала ОСОБА_6, яка заповідала її в рівних частках відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_2

В липні 2004 року державним нотаріусом Другої миргородської державної нотаріальної контори згаданим відповідачам видано оспорювані Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, за змістом яких до складу спадщини було включено і погріб „В", який не перебував у власності заповідача - спадкодавця.

В подальшому, в березні 2010 року, відповідачка ОСОБА_4 подарувала відповідачу ОСОБА_5 успадковану нею частину житлового будинку разом з погребом „В".

В такий спосіб порушено право власності позивачки на частину належного їй нерухомого майна, в той час, коли від такого майна вона не відмовлялася.

Вказував, що про порушення свого права ОСОБА_3 дізналася 15 вересня 2011 року, одержавши від нотаріуса відповідного листа. Через юридичну необізнаність та відсутність можливості оплатити юридичну допомогу, 02 вересня 2014 року позивачка, як особа пенсійного віку, звернулася до прокурора з відповідною заявою, в якій просила здійснити її представництво в суді, що і було зроблено після проведення відповідної перевірки. З огляду на це, вважає, існують підстави для визнання судом поважними причини пропущення строку позовної давності.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 травня 2015 року позов Миргородського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_3 задоволено.

Визнано поважними причини пропуску позовної давності та поновлення строк звернення до суду.

Визнано частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Другої миргородської державної нотаріальної контори Полтавської області від 02 липня 2004 року, зареєстроване в реєстрі за № 1326, в частині спадкування ОСОБА_2 1/4 частини погреба „В", що знаходиться за адресою вул. Воскресінська, 14 у м. Миргороді.

Визнано частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Другої миргородської державної нотаріальної контори Полтавської області від 02 липня 2004 року, зареєстроване в реєстрі за № 1327, в частині спадкування ОСОБА_4 1/4 частини погреба „В", що знаходиться за адресою вул. Воскресінська, 14 у м. Миргороді.

Визнано частково недійсним договір дарування частини жилого будинку, укладеного між ОСОБА_2, яка діяла від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності, та ОСОБА_5, посвідчений 05 березня 2010 року приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 529, в частині дарування 1/4 частини погреба „В", що знаходиться за адресою вул. Воскресінська, 14 у м. Миргороді.

Вказане рішення місцевого суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Миргородського міжрайонного прокурора, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене у справі, відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 29 листопада 1991 року ОСОБА_6 на підставі договору купівлі - продажу купила квартиру №1, що становило 1/2 частину жилого будинку по вул. Червоноармійська (тепер Воскресінська), 14 у м. Миргороді, до складу якої входив погріб „а". Відомостей про набуття покупцем за цим договором погреба „В" зазначений договір не містить (а.с. 12 - 13, 17). Таке право власності ОСОБА_6 було зареєстроване в органах технічної інвентаризації 04 грудня 1991 року.

На підставі договору купівлі - продажу від 18 червня 1992 року позивачка ОСОБА_3 купила квартиру № 2, що становило 1/2 частину жилого будинку по вул. Червоноармійська (тепер Воскресінська), 14 у м. Миргороді. У згаданому договорі зазначено, що до складу придбаної частини входить погріб „В". Реєстрацію права власності на придбану позивачкою нерухомість здійснено 09 липня 1992 року (а.с. 14 - 15, 17).

Після смерті ОСОБА_6 20 грудня 2003 року, відкрилася спадщина.

Виходячи зі змісту правовстановлюючого документу, а саме договору купівлі - продажу нерухомого майна від 29 листопада 1991 року, на час відкриття такої спадщини до її складу погріб „В" не входив, оскільки спадкодавець у визначеному законом порядку не набула права власності на цей об'єкт нерухомості за відповідним правочином (а.с. 12 13).

02 липня 2004 року державним нотаріусом Другої миргородської державної нотаріальної контори відповідачам ОСОБА_4 і ОСОБА_2, видано Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в яких до складу спадкового майна помилково включено погріб „В, який являвся власністю позивачки ОСОБА_3 ( а.с. 18, 19).

05 березня 2010 року відповідачка ОСОБА_4 подарувала відповідачу ОСОБА_5 успадковану нею частину житлового будинку разом з погребом „В".

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Миргородського міжрайонного прокурора, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 не набула права власності на спірний погріб «В», а тому він не увійшов до складу спадщини після ї смерті та не міг бути успадкований ОСОБА_4 і ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Спірне нерухоме майно було набуто ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу від 18 червня 1992 року.

При цьому Глава 24 ЦК України «Набуття права власності» не визначає державну реєстрацію права власності самостійною підставою для набуття цього права.

Здійснення державної реєстрації нерухомого майна є похідним від укладеного правочину та не може суперечити йому, а тому відомості з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №40006278 від 30 червня 2004 року, виданий відповідачам, не породжує виникнення у них право власності на спірне нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відомостей щодо набуття права власності на погріб „В" по вул. Воскресінська, 14 у м. Миргороді ОСОБА_6 апелянтом не надано, а тому підстав вважати, що це майно увійшло до складу спадщини після її смерті, немає.

Посилання апелянта на безпідставність поновлення строку позовної давності є необґрунтованими.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, про порушення свого права власності ОСОБА_3 дізналась 15 вересня 2011 року з листа державного нотаріуса за вих. №635/01-16.

Таким чином, строк позовної давності сплив 15 вересня 2014 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_3 звернулася за допомогою до органів прокуратури 02 вересня 2014 року, тобто в межах строку позовної давності.

Юридична необізнаність ОСОБА_3, її скрутне матеріальне становище, пенсійний вік, неможливість отримання послуг з безоплатної вторинної допомоги, а також проведення перевірки органами прокуратури за фактом звернення громадянина, на думку колегії суддів є поважними причинами для пропуску строку позовної давності на 2 місяці.

Підстав вважати, що позивач дізналася про порушення свого права 30 червня 2004 року, на що вказує апелянт, немає, оскільки ним, всупереч вимог ст. 10 ч.3, ст. 60 ч.1 ЦПК України, не надано доказів, що ОСОБА_3 була ознайомлена з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №40006278, виданого на імя відповідачів.

Інших доводів, які б впливали на висновки суду та вказували на їх помилковість, апелянтом не надано.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді В.А. Чічіль

ОСОБА_8

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: