Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2015 року Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Лаврушин О.М.

за участю секретаря Овчинникової Ю.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Репіна О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рута-Плюс», про визнання договору оренди земельної ділянки не дійсним і скасування державної реєстрації договору,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рута-Плюс», про визнання договору оренди земельної ділянки не дійсним і скасування державної реєстрації договору мотивуючи тим, що згідно державного Акту серії НОМЕР_1, виданого Добропільською райдержадміністрацією 13 грудня 2005 року йому на праві власності належить земельна ділянка розміром 5,40 га., яка розташована на території Криворізької сільської Добропільського району Донецької області.

У квітні 2015 року він вирішив підгодовувати свою земельну ділянку для посіву сільськогосподарських культур, але побачив, що земельна ділянка вже оброблена.

Для з»ясування обставин він звернувся до ТОВ «Рута-Плюс» де йому вручили договір оренди земельної ділянки нібито укладений між ним та ТОВ «Рута-Плюс» датований 7 листопада 2014 року.

Вважає, що даний договір оренди земельної ділянки слід визнати недійсним та скасувати його державну реєстрацію з таких підстав.

По перше, даний договір він не підписував.

По друге, представник ТОВ «Рута-плюс» ОСОБА_4., який підписав договір не працює в даному товаристві з червня 2014 року.

Державна реєстрація договору оренди земельної ділянки проведена 4 листопада 2014 року, то б то за три дні до його укладання та підписання сторонами.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 вимоги позивача підтримала і просить їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав посилаючись на те, що договір оренди між позивачем та ТОВ «Рута-Плюс» сторони підписали ще восени 2014 року, а державну реєстрацію цього договору провели в день вказаний державним реєстратором.

За договором оренди позивач отримав у 2014 році орендну плату, то б то знав про існування договору.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Позивач надав в судове засідання копію договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення укладений між позивачем та ТОВ «Рута-Плюс» 7 листопада 2014 року.

У витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказано, що договір оренди земельної ділянки укладено між ТОВ «Рута-Плюс» та ОСОБА_3 4 листопада 2014 року, а рішення про державну реєстрацію прийнято 7 листопада 2014 року.

Таким чином, відомості про дійсну дату укладання договору оренди земельної ділянки та його державну реєстрацію не співпадають, оскільки в договорі оренди вказана дата його укладання 7 листопада 2014 року.

Згідно ст.17 Закону України «Про оренду землі», об»єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, відповідачем надано в судове засідання протокол загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «Рута-Плюс» від 28 серпня 2014 року №4 згідно якого, ОСОБА_4., який підписав спірний договір оренди земельної ділянки позивача, було звільнено з займаної посади (а.с.28).

Факт звільнення ОСОБА_4. також підтверджується Наказом по ТОВ «Рута-плюс» від 20 серпня 2014 року (а.с.27).

Таким чином, на час укладання договору оренди від 7 листопада 2014 року ОСОБА_4. не мав права від імені ТОВ «Рута-плюс» підписувати договір.

Згідно п.2 ст.207 ЦК України, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх чи непрацездатних дітей.

Посилання представника відповідача на те, що оскільки позивач отримав орендну плату в 2014 році, то він знав про довір оренди земельної ділянки безпідставні, так як з наданої відповідачем відомості №158 на виплату грошей, виплата орендної плати проведена у вересні 2014 році, то б то за півтора місяця до укладання договору від 7 листопада 2014 року.

Керуючись ст.ст.203,207,215 ЦК України, ст.ст.212-215,60,88 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Визнати договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розміром 5,40 га., від 7 листопада 2014 року укладеного між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рута-Плюс», кадастровий номер НОМЕР_2 недійсним.

Скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розміром 5,40 га., від 7 листопада 2014 року укладеного між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рута-Плюс», кадастровий номер НОМЕР_2 за НОМЕР_3.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошена 25 травня 2015 року.

Рішення в повному обсягу складено 28 травня 2015 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Донецької області через Добропільський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня виготовлення його в повному обсягу.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Головуючий суддя О.М.Лавруши