Справа № 583/1803/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області у складі головуючого Мовчан Н.В., за участі секретаря Мороз О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пологівської сільської ради Охтирського району Сумської області, Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа Охтирська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування,-

встановив:

10.06.2015р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Пологівської сільської ради Охтирського району Сумської області, ПАТ «Державний ощадний банк України» третя особа Охтирська районна державна нотаріальна контора в якому, просить:

- визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2, який помер 05.11.2009р.,

на будинковолодіння за адресою вул. Лозового,5, с. Пологи, Охтирського району, Сумської області, зі складовими у вигляді одноповерхового житлового будинку А-1Ж з прибудовою а, загальною площею 45,1 кв. м., житлової площі 28,5кв.м. з коридором І площею 6,3 кв.м., кухні 1-1 площею 6,7кв.м., котельної 1-2 площею 3,6 кв.м., житлової кімнати 1-3 площею 8,2кв.м., житлової кімнати 1-4 площею 20,3кв.м. господарськими спорудами та надвірними будівлями у вигляді сараю - прибудови а1(1), сараю літньої кухні Б, прибудови б, погрібняка В, погребу пг, сарай Г, колодязю К, огорожі № 1,2;

земельної ділянки площею 0,1820га в межах згідно з планом за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:001:0026, площею 0,2284га в межах згідно з планом за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :02:001:0025, розташованих за адресою вул. Лозового, 5, с. Пологи, Охтирського району, Сумської області;

- визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 13.04.2014р., право власності на грошові банківські заощадження на вклад з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією у активах ПАТ «Державний ощадний банк України», що знаходяться в ТВБВ Сумського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» №10018/057 м. Охтирка на рахунках №№ 07700009, НОМЕР_1, 4834 в розмірі 4303,88грн. та в ТВБВ Сумського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» №10018/050 м. Охтирка на рахунку № НОМЕР_2 в розмірі 6737,82 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що після смерті матері в 2014р. позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, виготовлення та посвідчення свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У звязку з належністю позивача до громадянства ОСОБА_4 Федерації, виникли проблеми, у прийнятті спадщини та стало причиною відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій. Потім зясувалося, що спадщину потрібно було приймати після смерті батька в 2009році, яку частково оформила мати позивача тільки на банківські вклади, все нерухоме майно залишилося обліковуватися за померлим батьком. Батько позивача ОСОБА_2 помер 05.11.2009р. , заповіт залишив на дружину ОСОБА_5. Після смерті батька, мати позивача ОСОБА_5 оформила спадщину за заповітом на вклади, розміщені в ПАТ «Державний ощадний банк України» на рахунках № 07700009, НОМЕР_1, 4834 в розмірі 4303,88грн. та на рахунку № НОМЕР_2 в розмірі 6737,82 грн.. У позивача відсутній оригінал свідоцтва про право на спадщину за заповітом на банківські вклади. На інше майно у виді домоволодіння та земельної ділянки, які належали батькові, спадщина мамою не оформлялася, але була фактично прийнята у звязку з спільним проживанням з чоловіком (батьком позивача) при його житті до дня його смерті. Їй розяснили, що якщо вона зареєстрована з чоловіком, то вважається, що вона є спадкоємцем і спадщина автоматично переходить до неї. Позивач не знав, що мама належним чином не оформила право власності на спадкове майно. Після смерті матері позивача ОСОБА_5, яка померла 13.04.2014р., залишився заповіт на позивача від 06.02.2014р.. Позивач в будь-якому випадку може захистити своє право на спадщину, яка залишилась після смерті батька з 2009р. та після смерті матері з 2014р. , що гарантовано чинними нормативними актами законодавства України та міжнародними нормами права. Спадщина після смерті батька ОСОБА_2 складається з будинковолодіння (домогосподарства) та земельної ділянки , які розташовані за адресою: вул. Лозового. 5, с. Пологи, Охтирського району,Сумської області. Про те, що мама при житті не оформила спадок на себе після смерті чоловіка рідного батька позивача, позивачу нічого відомо не було, поки не померла мама у 2014р.. Що стосується оформлення спадщини на банківські вклади, то строк позовної давності не минув, але відсутність оригіналу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на маму, ощадних книжок на гроші, позбавляє можливості оформити спадщину без судового втручання.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Підтвердив, що він у період з 01.04.2014р. по 02.12.2014р. проживав на території України, нотаріус квитанцій на сплату податку не надавав. Вважає, що його права як спадкоємця порушені з боку банку, бо банк не визнає позову, а Пологівська сільська рада залучена як відповідач, бо така практика суду.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити з підстав викладених у позові. Підтвердив, що дійсно підставою для прийняття нотаріусом постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері є присутність позивача на території України менше 183 дні у звітному періоді та ненадання квитанцій про сплату податку про доходи при оформленні спадщини. Зауважив, що постанова нотаріуса позивачем не оскаржена і зараз такі вимоги не заявляються, однак нотаріус вчинив неправомірно, так як згідно посвідки на постійне проживання позивач у період відкриття спадщини після смерті матері та протягом понад 6 місяців після відкриття спадщини проживав на території України. Однак нотаріус при зверненні за розясненнями до податкового органу не вказав періоду перебування позивача в Україні протягом 2014р., а взяв до уваги лише період перебування позивача у 2015р., коли той приїжджав для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері. Тобто, нотаріус не вірно рахує період проживання позивача для визначення статусу резидента, що впливає на розмір податку при оформленні свідоцтва про право на спадщину. Вважає, що права позивача порушили особи, які відповідають за те, щоб видати спадщину. Вказану постанову нотаріуса позивач не оскаржував, оскільки вважає, що чинним законодавством передбачений інший, більш ефективний спосіб захисту порушеного права, а саме: визнання права власності на спадкове майно, який і був обраний позивачем для врегулювання спірного питання.

Представники відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні позов не визнали, та пояснили, що ПАТ «Державний ощадний банк України» не є належним відповідачем, оскільки не має жодних прав на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_5, яка на підставі свідоцтво про право на спадщину переоформила на себе вклади померлого чоловіка ОСОБА_2, тому банком спадкові права позивача не порушувались і не оспорювались. Також повідомили, що на імя ОСОБА_5 відкриті компенсаційні рахунки : в ТВБВ № 10018/050 за № НОМЕР_3 в сумі 6737,82грн, № в сумі 6058,32грн.; в ТВБВ № 10018/057 за № 0 в сумі 4301,59грн.. Рахунки № 07700009 та № 4834- закриті, оскільки ОСОБА_5 отримала грошові кошти, які на них зберігалися на підставі свідоцтва про право на спадщину. Виплата компенсацій проводиться власникам заощаджень за умови наявності відповідної постанови КМУ шляхом зарахування коштів на їх поточні рахунки, відкриті в Ощадбанку. Таким чином, фактично кошти на компенсаційних рахунках відсутні, тому і визнати право власності на кошти, які на них обліковуються, є неможливим. Надали письмові заперечення. (а.с. 38-41)

Від Пологівської сільської ради та третьої особи Охтирської районної державної нотаріальної контори надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності їх представників.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ч.2 ст.16 ЦК України, які мають універсальний характер і можуть застосовуватись до відповідних суб'єктивних прав. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За положеннями ст.16 ЦК України під час розгляду і вирішенні цивільної справи суд визначає спосіб захисту виходячи із закону, який регулює конкретні правовідносини, і тих юридичних фактів, що обумовлюють виникнення цих правовідносин та цього спору. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту із числа передбачених ст. 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Судом встановлено, що 18.03.1950р. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії ЯС №263305 від 18.03.1950р.(а.с.10-11, 57)

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_1, 25.02.1950р.н., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ЯХ № 853342 від 18.03.1950р.(а.с.12)

ОСОБА_2 на праві приватної власності належав будинок за адресою вул. Лозового,5, с. Пологи, Охтирського району, Сумської області та земельна ділянка площею0,41 га, розташована за адресою вул. Леніна,3, с. Пологи, Охтирського району, Сумської області, що підтверджується копією державного акту серії І-V СМ № 014717 від 11.08.1998р. та копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.04.2006р.(а.с.17, 21)

Батько позивача ОСОБА_2 помер 05.11.2009р., що підтверджується матеріалами справи. (а.с. 93-94)

На час смерті ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, де проживав разом з ОСОБА_5, що підтверджується матеріалами справи. (а.с. 59)

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином ОСОБА_4 Федерації та з 17.06.2003р. зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 9)

Після смерті ОСОБА_2, який помер 05.11.2009р., відкрилась спадкова справа № 314/2012р., з матеріалів якої вбачається, що 20.11.2012р. ОСОБА_1 звернувся від імені ОСОБА_5 з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, інші спадкоємці, в тому числі позивач, заяви не подавали, що підтверджується матеріалами спадкової справи, дослідженої в судовому засіданні.(а.с. 110)

Таким чином, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину у порядку встановленому законом після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_5.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання права власності в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки позивач не довів, що він прийняв спадщину після смерті батька у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 успадкувала після смерті ОСОБА_9 вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться в ТВБВ Сумського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» № 10018/057 на рахунках 07700009, № НОМЕР_1, № 4834 в розмірі 4303,88грн., в ТВБВ Сумського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» № 10018/050 на рахунку № НОМЕР_2 в розмірі 6737,82,грн., що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.11.2012р.(а.с.13-14)

Доказів, які б підтверджували, що за життя ОСОБА_5 оформила право власності в порядку спадкування на інше майно ОСОБА_2, матеріали справи не містять.

06.02.2014р. ОСОБА_5 склала заповіт на імя ОСОБА_1, відповідно до якого заповіла йому все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що буде належати їй за законом чи за заповітом на день її смерті, що підтверджується копією заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 03 від 06.02.2014р.(а.с.16)

13.04.2014р. ОСОБА_5 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії № І-БП №216821 від 14.04.2014р.(а.с.15)

Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Виходячи з вимог ст. 1269, ст. 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу її відкриття.

27.08.2014р. ОСОБА_1 звернувся з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , що підтверджується матеріалами спадкової справи № 196/2014р. (а.с.111 )

Судом встановлено, що 08 травня 2015р. ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадкових справ на майно померлої матері, що підтверджується матеріалами справи.(а.с. 112)

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 570/02-31 від 04.06.2015р. ОСОБА_1 відмовлено у посвідченні свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно після смерті ОСОБА_5, так як, згідно поданих документів (посвідки на постійне проживання) на території України він знаходиться менше ніж 183 календарних дні протягом періоду податкового року і не було надано квитанції про сплату податку про доходи при оформленні спадщини спадкоємцем нерезидентом, що підтверджується копією постанови.(а.с.28)

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Аналіз наведених норм закону вказує на те, що особа має право на захист свого порушеного права лише у випадку реального його порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому відповідачем у справі має бути особа, яка реально порушує чи створює реальну небезпеку порушення прав позивача.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, незаборонений законом.

Згідно із до ст. 11 ЦПК України суд має розглянути справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Обравши способом захисту права подання позову про визнання права власності в порядку спадкування, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог, тобто наявність спору про право.

Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за предявленим позовом за наявності даних про те, що обовязок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Оскільки спір про визнання права власності на майно померлих осіб є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись селищна рада, на території якої знаходиться спадкове майно, при наявності інших спадкоємців, які заявляють свої претензії на прийняття спадщини.

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» розяснено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку після смерті ОСОБА_5 є позивач ОСОБА_1, аперешкодою у отриманні ним свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, на час розгляду справи, є несплата ОСОБА_1 податку про доходи при оформленні спадщини спадкоємцем нерезидентом, і хоча позивач не згоден з відмовою нотаріуса, однак не оскаржив її в порядку, встановленому Законом України «Про нотаріат», що підтвердив в судовому засіданні позивач та його представник.

Доводи представника позивача ОСОБА_6 про те, що Пологівська сільська рада є належним відповідачем по справі, бо спадщина може бути визнана відумерлою суд вважає безпідставними, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 1277 ЦК України, а доводи про безпідставність відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, суд не приймає до уваги, оскільки вони не стосуються предмету даного позову.

Разом з цим, вивченням матеріалів справи встановлено, що жодних прав власності позивача на спадкове майно ПАТ «Державний ощадний банк України» також не порушувало, оскільки вказана обставина позивачем не доведена в порядку ст. 60 ЦПК України.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не доведено наявність спору про право власності в порядку спадкування за законом чи за заповітом між сторонами стосовно спадщини, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_5, оскільки реалізація прав позивача на спадкування має інші механізми: звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та сплати податку, або оскарження постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 04.06.2015р. в порядку ст. 50 Закону України «Про нотаріат», а заявивши позов до неналежних відповідачів, позивач обрав неналежний спосіб захисту свого, як він вважає, порушеного права на спадкове майно, що суперечить приписам ст. 4 ЦПК України та не відповідає ч. 2 ст. 16 ЦК України, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову як такого, що заявлений передчасно, без визначення суті спору про право, а відповідно, і без визначення належного способу захисту порушеного права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 1223, 1268, 1270, 1277 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 6, 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Пологівської сільської ради Охтирського району Сумської області, Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа Охтирська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити .

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 08 вересня 2015року.

Суддя

Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_10