Справа № 301/925/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" травня 2015 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М. О., при секретарі Халак Л.Ю., за участі представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Негрівської сільської ради Іршавського району та ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Іршавська державна нотаріальна контора, про визнання особи таким, що фактично прийняв спадщину та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся в Іршавський райсуд з позовом до Негрівської сільської ради Іршавського району та ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Іршавська державна нотаріальна контора, про визнання особи таким, що фактично прийняв спадщину та визнання права власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1

Позовні вимоги мотивовано тим, що будинок у АДРЕСА_1 Іршавського району, був збудований батьком позивача ОСОБА_4 у 1975 році, однак, правовстановлюючі документи на будинок оформлені не були. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Позивач, будучи спадкоємцем першої черги, не може отримати свідоцтво про право на спадщину та оформити право власності на спадкове майно, до якого входить і вказаний будинок, оскільки будинок у встановленому порядку не зареєстрований. Просив визнати, що позивач фактично прийняв спадщину та визнати за ним право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та розглянути справу по суті у його відсутності ( а.с. 43).

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та пояснив, що будинок у АДРЕСА_1 належав на праві власності батькові позивача, який помер. Позивач вступив в управління майном, однак, не може оформити право власності на будинок, оскільки такий не зареєстрований. Просив визнати позивача таким, що фактично прийняв спадщину та визнати за ним право власності на будинок в порядку спадкування за законом. Підтвердив, що будинок збудований батьками позивача під час перебування у шлюбі, однак, мати позивача - відповідачка по справі - ніколи не зверталася за оформленням права спільної власності на будинок; не прийняла вона спадщину і за покійним чоловіком ОСОБА_4, оскільки не звернулася з відповідною заявою до нотаріальної контори, вона багато років хворіє і не має коштів на утримання будинку.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, надіслала до суду поштою заяву, в якій просила розглянути справу по суті в її відсутності, проти позову не заперечувала ( а.с.47).

Представник відповідача - Негрівської сільської ради - у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу по суті у його відсутності ( а.с. 42).

Представник Іршавської держнотконтори у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу по суті у його відсутності ( а.с. 46).

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити частково, виходячи з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними і процесуальними правами (ст. 10 ч. 1, 11 ч. 2, 12 ч. 1 ЦПК України), позивач зобов'язаний належно довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-60 ЦПК України); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215 ЦПК України).

Позивач просить визнати його таким, що фактично прийняв спадщину та визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме: житловий будинок в АДРЕСА_1 Іршавського району.

Підставою звернення до суду позивач вказує на неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину та оформити право власності на житловий будинок, оскільки такий у встановленому порядку не зареєстрований за спадкодавцем, позаяк збудований до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», коли право власності на будинок не пов'язувалося з його державною реєстрацією.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31 січня 1966 року.

За змістом зазначеного нормативного акту виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

З матеріалів справи, зокрема, довідок Негрівської сільради № 22 від 15.01.2015 року та №34 від 21.01.2015 року, а також з технічного паспорту на садибний житловий будинок вбачається, що житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 Іршавського району, збудовані протягом 1980-1990 років (а.с.7 на звороті, 8 на звороті, 12). Інвентаризаційна вартість нерухомого майна становить 221 465 грн.

Житловий будинок збудований на земельній ділянці, відведеній для забудови ( а.с.7, 9).

Згідно довідки виконкому Негрівської сільради №22 від 15.01.2015 року, житловий будинок АДРЕСА_1 збудований у 1980 році і його власником являвся померлий ОСОБА_4 (а.с.7 на звороті).

Однак, згідно довідки виконкому Негрівської сільради №34 від 21.01.2015 року та №35 від 21.01.2015 року, власником житлового будинку АДРЕСА_1 що збудований у 1980 році, є ОСОБА_3 відповідачка по справі (а.с.8 на звороті.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (батьки позивача) уклали шлюб 05.06.1966 року. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 05.06.1966 року ( а.с.5).

Вказаний шлюб розірвано не було.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Оскільки житловий будинок АДРЕСА_1 збудований у 1980 році подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час шлюбу, тому є спільною сумісною власністю подружжя.

Матеріали даної цивільної справи не містять жодних даних, які б давали підстави вважати спірний будинок особистою власністю покійного ОСОБА_4 згідно приписів ст. 24 КпШС України. Не заперечував дану обставину у судовому засіданні і представник позивача.

Стаття 28 КпШС України встановлює рівність часток подружжя у спільному майні.

Посилання представника позивача на той факт, що відповідачка не зверталася за оформленням права спільної сумісної власності на будинок, суд до уваги не приймає, оскільки за оформленням права власності не звертався жоден з подружжя (ОСОБА_3 та ОСОБА_4.). Згідно діючого на день побудови будинку законодавства проведення державної реєстрації права власності на будинок не вимагалося, достатньо було записів у погосподарських книгах села. Довідки з інформацією про власників спірного будинку, що міститься в погосподарських книгах села, надано суду.

Крім того, не оформлення відповідачкою в минулому свідоцтва про право власності на будинок не позбавляє її такого права в майбутньому.

Твердження ж про відмову відповідачки від своєї власності суд до уваги не приймає, оскільки згідно ч.3 ст. 347 ЦК України, право власності на нерухоме майно припиняється з моменту внесенння за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Доказів щодо відмови відповідачки від права власності на будинок суду не надано.

За таких обставин суд вважає, що відповідачка має право на половину у спільному майні подружжя, а саме: на 1/2 частину вказаного будинку.

Отже, батько позивача - спадкоємець ОСОБА_4 - вважався власником тільки ? частини будинку АДРЕСА_1

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 21.04.2014 року ( а.с.6).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За таких обставин твердження позивача про те, що до складу спадкового майна входить весь житловий будинок, є помилковим.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що спадкоємцями ОСОБА_4 першої черги є син - позивач ОСОБА_2 та вдова - відповідачка ОСОБА_3

Інших спадкоємців першої черги не має. Заповіту спадкодавцем не складалося.

Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців не заявив про відмову від неї.

Згідно довідки виконкому Негрівської сільради №23 від 15.01.2015 року, на день смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у житловому будинку АДРЕСА_1 разом з ним постійно проживали дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 ( а.с.8).

Дана обставина підтверджується також копіями паспортів позивача ОСОБА_2 та відповідачки ОСОБА_3, які містять відмітки про реєстрацію їх місця проживання ( а.с.3,4).

Отже, як позивач ОСОБА_2, так і відповідачка ОСОБА_3 прийняли спадщину в силу закону. Жоден із спадкодавців з заявою про відмову від спадщини в порядку ст.1273 ЦК України протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до нотаріальної контори не звертався.

Відповідно до ст. 3 ч. 1 ЦПК України та ст. 15 ч.1 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленного, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Така правова позиція, висловлена ВСУ при розгляді справ № 6-222цс14 та № 6-222цс14.

За таких обставин позовна вимога про визнання позивача таким, що фактично прийняв спадщину є безпідставною, оскільки такий факт ніким не заперечується, не оспорюється. Позивачеві відмовлено в оформленні спадщини за покійним батьком не з підстав пропуску строку для прийняття спадщини.

Посилання представника позивача на факт неприйняття відповідачкою спадщини, як на підставу визнання позивача єдиним спадкоємцем суд вважає безпідставним, оскільки таке спростовується матеріалами справи. Не дає таке право позивачу ні факт тривалої хвороби відповідачки, ні відсутність у неї відповідних коштів на утримання нерухомого майна, ні надіслана до суду заява від імені відповідачки про не заперечення проти задоволення позову, оскільки прийнята спадщина відповідно до ст. 1268 ч.5 ЦК України належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини, а відмова від спадщини чи від власності повинна відбуватися у передбаченому законом порядку.

Згідно листа Іршавської державної нотаріальної контори від 15.05.2015 року №176/02-14/Сс №2-2015 вбачається, що оформити за ОСОБА_2 право власності не можливо у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок і не проведення його державної реєстрації ( а.с.28).

Отже, у судовому засіданні встановлено, що позивач є одним із двох спадкоємців першої черги за покійним батьком ОСОБА_4, спадщину у встановленому законом порядку він прийняв, прийнята спадщина належить спадкоємцеві з дня відкриття спадщини, до складу спадщини входить ? частина житлового будинку, на який після будівництва не було оформлено свідоцтво про право власності та такий не зареєстрований, що перешкоджає позивачу оформити спадщину в нотаріальному порядку, тому право спадкоємця на спадщину підлягає захисту.

Враховуючи наведене суд вважає, що позов підлягає задоволенню в частині визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на ? частину житлового будинку в АДРЕСА_1. В решті позовних вимог слід відмовити, оскільки такі є безпідставними.

Керуючись ст. ст. 22 ч.1, 28 КпШС України, ст.ст. 15, 16, 328, 347 ч.3, 1216, 1218, 1268 ч.3 ЦК України, ст.ст.11, 15, 57-60, 158 ч.2, 208, 209, 212-215, 218, 292, 294 ЦПК України,

р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 Іршавського району, Закарпатської області.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Головуюча : М. О. Пітерських