У Х В А Л А

1 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Лященко Н.П.,Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист прав споживача,

встановила:

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 20 250, 52 грн матеріальної шкоди та 5 000 грн моральної шкоди. В задоволенні решти вимог - відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 17 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 квітня 2015 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті касаційного провадження.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 17 березня 2015 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 квітня року та залишити в силі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 грудня 2014 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, а саме статті 294 ЦПК України, та на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», пункту 2 частини першої та статті 7 Закону України «Про відповідальність за шкоду завдану внаслідок дефекту в продукції».

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанцій виходив із того, що керуючись положеннями Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» від 19 травня 2011 року, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо відсутності беззаперечних доказів причинного зв'язку між дефектом в продукції та шкодою, яка настала, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

На підтвердження своїх доводів щодо неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права, а саме статті 294 ЦПК України, заявник наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року, 1 березня 2012 року та 22 квітня 2015 року.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року, суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що представник заявника за довіреністю був присутній під час проголошення оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 7 лютого 2014 року отримала копію оскаржуваного рішення особисто, про що свідчить відповідна розписка, а тому причини пропуску строку на апеляційне оскарження не можна визнати поважними.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2012 року, суд касаційної інстанції, погоджуючись з судом апеляційної інстанції, зазначив, що з матеріалів справи вбачається ознайомлення представником прокуратури та отримання останнім копії оскаржуваного рішення, однак апеляційну скаргу на вищезазначене рішення подано лише у серпні 2011 року, а тому відсутні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року, суд касаційної інстанції, не погоджуючись з судом апеляційної інстанції, виходив із того, що суд не врахував невичерпності переліку поважності причин пропуску на оскарження, оцінка яким надається у кожній конкретній справі виходячи із фактичних обставин.

Доводи, які наведені в заяві, щодо порушення норм процесуального права (статті 294 ЦПК України) не свідчать про наявність підстав для перегляду судового рішення згідно вимог пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

На підтвердження своїх доводів щодо неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», пункту 2 частини першої та статті 7 Закону України «Про відповідальність за шкоду завдану внаслідок дефекту в продукції», заявник наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року, 6 листопада 2013 року, 26 грудня 2012 року, 27 червня 2012 року, 1 квітня 2015 року та від 27 червня 2014 року, ухвали Вищого адміністративного суду України від 21 листопада 2013 року, від 19 червня 2014 року та від 2 квітня 2013 року.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року, суд касаційної інстанції виходив із того, що суд апеляційної інстанції взяв за основу свого рішення висновок судово-товарознавчої експертизи, яким встановлено, що зміна товарного вигляду придбаної позивачем пральної машини могла відбутись на будь-якому етапі транспортування товару або зберігання у складському приміщенні товаровиробника або постачальника, а відтак висновок носить неконкретний характер та не підтверджує факт існування істотного недоліку в товарі до моменту його передачі.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 листопада 2013 року, суд касаційної інстанції виходив із того, що суди попередніх інстанцій не вірно визначились з правовою нормою що підлягає застосуванню, оскільки стаття 1166 ЦК України регулює деліктні відносини, у той час як між сторонами виникли договірні правовідносини.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2012 року, суд касаційної інстанції, погоджуючись із судом апеляційної інстанції, виходив із того, що конструктивно передбачене кріплення джгута не було забезпечено при проведенні ремонтних робіт по встановленню двигуна, що в кінцевому результаті призвело до виникнення пожежі, тому прокладення відповідальності тільки на товариство з обмеженою відповідальністю є помилковим.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 червня 2012 року, суд касаційної інстанції, виходив із того, що у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець зобов'язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця, якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов'язаний відшкодувати продавцю витрати на проведення експертизи. Відповідно до зазначених норм Закону вина виробника у реалізації неякісної продукції презюмується. Вимоги споживча не підлягають задоволенню тільки у разі, якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року, суд касаційної інстанції, виходив із того, що суд першої інстанції правильно зазначив, що при проведенні судової експертизи було застосовано ОСТ, який не застосовується до інженерного двигуна спірного автомобіля та втратив чинність станом на дату проведення випробувань та експертизи, що ставить під сумнів результати зазначеної експертизи, а тому висновок суду щодо доводів позивача про наявність істотного недоліку в спірному автомобілі не підтверджується експертним шляхом та не ґрунтується на вимогах будь-яких нормативних чи технічних документів та не випливає із умов договору.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 червня 2014 року, суд касаційної інстанції, виходив із того, що із врахуванням того, що в кронштейні двигуна були виявлені дефекти лиття, а проведеним дослідженням не встановлено допустимість такого дефекту для кронштейну, що доказів вини водія в скоєнні ДТП суду не надано.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21 листопада 2013 року, суд касаційної інстанції, виходив із того, що ні відповідачі, ні треті особи у справі не є виробниками або продавцями придбаного скаржником автомобіля, отже у правовідносинах, що регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» з останнім не перебувають, тому відповідальність за порушення вказаного закону на них не розповсюджується. Також законними та обґрунтованими є висновки судів про відсутність підстав для стягнення з відповідачів майнової шкоди, передбаченої статтею 1177 ЦК України, оскільки обов'язковою умовою застосування цієї норми є наявність вироку суду в кримінальній справі або постанови суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19 червня 2014 року, суд касаційної інстанції, виходив із того, що враховуючи вище викладене, законом покладено на Управління у справах захисту прав споживачів обов'язок із здійснення державного контролю за дотриманням законодавства України про захист прав споживачів та надано йому право притягнення до відповідальності за порушення, передбачені статтею 23 Закону. При цьому законодавець надає перевагу споживачу щодо задоволення його потреб при виборі товару, вільного вибору продукції, та надає йому можливість повернення або обміну товару у встановлений законом строк у разі, якщо придбана їм продукція не задовольнила його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням.

У наданій для порівняння постанові Вищого адміністративного суду України від 2 квітня 2013 року, суд касаційної інстанції, виходив із того, що посилання замовника на те, що пропозиція конкурсних торгів позивача не відповідає встановленим кваліфікаційним критерієм, не підтверджується матеріалами справи, є необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам Закону України «Про здійснення державних закупівель», також відповідачем не було надано належної правової оцінки діям замовника, який вніс недостовірну інформацію до офіційних документів конкурсних торгів. Незважаючи на наведене, Постійно діючою адміністративною колегією з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері державних закупівель Антимонопольного комітету України прийнято оскаржуване рішення, яким у задоволенні скарги відмовлено, атому прийняте відповідачем рішення є необґрунтованим.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист прав споживача за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 квітня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема