АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

30 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г.,Саліхова В.В.

при секретарі: Бусленко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішелін Україна» про визнання недійсними наказів, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача. Зазначав, що з липня 2010 року працював у відповідача на посаді фінансового директора. 15.10.2013 року був звільнений з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників. Вважаючи своє звільнення незаконним, просив визнати недійсними накази про надання йому відпустки та звільнення, поновити його на роботі на посаді фінансового директора та стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25.12.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.06.2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.10.2014 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 25.12.2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12.06.2014 року скасовано з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2 ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. Апелянт посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невиконання вказівок суду касаційної інстанції, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, фіктивність скороченні штату, помилковість висновків суду. Зазначає, що суд безпідставно не урахував усіх порушень прав позивача, того, що при наявності вакантних посад та прийнятті на роботу під час звільнення позивача нових працівників, позивачу жодна з вільних посад не була запропонована.

В суді апеляційної інстанції апелянт апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

Представники відповідача Снітко С.С., КурачА.Ю., Лапій О.А. просили апеляційну скаргу відхилити, подали письмові пояснення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації (банкрутства) або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з таких підстав, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом сторони перебували у трудових відносинах з 05 липня 2010 року відповідно до наказу № 54-К яким позивач був прийнятий на посаду фінансового директора.

Наказом № 13-К від 15 жовтня 2013 року позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності штату працівників товариства.

В цей же день видано два наказа: за № 13-К про нарахування та виплату компенсації за п'ять невикористаних днів щорічної відпустки та на його зміну наказ №13-К про нарахування та виплату компенсації за сім невикористаних днів щорічної відпустки.

Звільнення позивача відбулося на підставі протоколу Загальних Зборів Товариства № 22 від 29.05.2013 року, яким з 06.08.2013 року посаду фінансового директора виключено зі штатного розпису «у зв'язку з переходом функції стратегічного фінансового планування господарської діяльності Товариства до головного офісу групи компаній Мішелін в Російській Федерації, а відтак з огляду на подальшу економічну недоцільність існування посади фінансового директора в Товаристві».

П. 3 ст. 62 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Виходячи з вказаної норми права та відповідно до Статуту, загальні збори Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішелін Україна» є повноважними щодо прийняття рішення про зміну чисельності та штату працівників й зокрема щодо виключення посади, яку займав позивач, з штатного розпису, а тому доводи апеляційної скарги відносно відсутності такої необхідності не можуть бути прийняті до уваги.

Наказом Генерального Директора Товариства № 7 К від 30.05.2013 року, на виконання вищевказаного рішення загальних зборів, передбачено виключити посаду фінансового директора зі штатного розпису Товариства, починаючи з 06.08.2013 року.

Згідно з наказом № 9-ш від 06.08.2013 року посаду фінансового директора виведено з штатного розпису та затверджено новий штатний розпис.

03 червня 2013 року ОСОБА_2 був повідомлений про його наступне звільнення з підстав п.1 ст. 40 КЗпП України та відсутність вакантних посад.

З урахуванням тимчасової непрацездатності позивача та перебування його у відпустці, звільнення позивача відбулося 15 жовтня 2013 року.

Судом першої інстанції ретельно перевірено обставини визначення дати звільнення позивача та правомірність наказів щодо нього і вірно встановлено, що порушень прав позивача не відбулося й тому підстави до задоволення позовних вимог про визнання наказів недійсними відсутні, доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Крім того, обставини щодо правомірності: проведених змін в організації виробництва і праці; видання наказів про скорочення штату працівників; змін до штатного розпису; щодо дотримання порядку попередження позивача про наступне вивільнення з підстав п. 1 ст. 40 КЗпП України та відсутності вакантних посад були встановлені рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.11.2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішелін Україна» про визнання звільнення незаконним, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.11.2013 року.

За правилами ч. 3 ст. 61 ЦК України ці обставини не підлягають доведенню.

Разом із цим судом першої інстанції та при розгляді апеляційної скарги - судом апеляційної інстанції, на виконання вказівки суду касаційної інстанції, було перевірено наявність вакантних посад на час звільнення позивача та його доводи відносно їх наявності, зокрема щодо наявності вакансій на посади: генерального директора, заступника генерального директора і комерційного директора.

З поданих судам обох інстанцій копій штатних розписів за увесь період з часу попередження позивача про наступне звільнення й по день звернення його з позовом до суду убачається, що в них відсутні таки посади як заступник генерального директора та комерційний директор.

ОСОБА_6 з 09.02.2010 року і на даний час перебуває на посаді начальника відділу продажів ТОВ «Мішелін Україна», що підтверджується його трудовою книжкою, оглянутою в суді апеляційної інстанції, копія якої долучена до справи і з цієї посади він не переводився й тому вона не була вакантною.

Призначення ОСОБА_6 за рішенням загальних зборів учасників товариства від 19.07.2013 року, протокол № 23, заступником генерального директора для виконання функцій останнього у його відсутність, що було здійснено у відповідності до п.11.9 Статуту, не призвело до змін у штатних розписах, введення в них цієї посади та призначення його на цю посаду.

Згідно з п. 10.4.3 Статуту ТОВ «Мішелін Україна», обрання генерального директора та інших членів дирекції відноситься до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства, тому доводи апеляційної скарги про можливість призначення позивача на посаду генерального директора є не коректними.

За викладених обставин не можна вважати доводи апеляційної скарги обґрунтованими та такими, що можуть бути прийняті до уваги.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 758/13617/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8524/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Роман О.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.