Справа №591/4672/15 Головуючий у суді у 1 інстанції - Мальована-Когер В.В.
Номер провадження 22-ц/788/2009/15 Суддя-доповідач - Околот Г. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

при секретарі судового засідання - Чуприні В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 29 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

26 червня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, спричинену професійним захворюванням у розмірі 15000 грн. В обґрунтування якого вказав, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 09 вересня 1996 року по 09 жовтня 1997 року та з 11 травня 1999 року по 08 червня 2015 року, де піддавався впливу підвищеного рівня виробничого шуму та загазованості, внаслідок чого набув професійне захворювання, яке призвело до втрати 50% професійної працездатності та встановлення 3-ї групи інвалідності, що завдає йому моральної шкоди, яка полягає у психологічному стресі, перенесеному фізичному болі, пов'язаному з постійним лікуванням професійного захворювання. У результаті професійного захворювання він набув фізичних обмежень, має проблеми зі слухом, постійно страждає через головні болі, біль у кінцівках та попереку, утруднене дихання, через що не може займатися фізичною працею, довго ходити, виникають проблеми у нормальному спілкуванні з людьми.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 29 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Стягнуто з ПАТ «Сумихімпром» на користь ОСОБА_3 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити та стягнути на користь ОСОБА_3 15000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням. При цьому апелянт зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди, визначений до стягнення судом першої інстанції не відповідає вимогам розумності та справедливості, оскільки судом не враховано професійні захворювання, які він отримав у зв'язку з роботою в шкідливих умовах у відповідача та пов'язані з цим моральні страждання. Вказує, що внаслідок професійного захворювання значно погіршилося його загальне самопочуття, він змушений постійно приймати знеболювальні ліки та звертатися до лікарів, відчуває постійний шум у вухах та утруднене дихання, через що виникають проблеми при переїзді у транспорті, нормальному спілкуванні з людьми, відчуває себе неповноцінною людиною.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції при прийнятті рішення керувався ст.153, ст.237-1 КЗпП України, ст.ст.23, 1167 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст.13 Закону України «Про охорону праці.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановленні факти про те, що позивач з 09 вересня 1996 року по 09 жовтня 1997 року та з 11 травня 1999 року по 08 червня 2015 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумихімпром» та був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію ст.38 КЗпП України (а.с.6-7).

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання №1 від 17 жовтня 2013 року, позивачу встановлено професійне захворювання: ХОЗЛ токсикоз-пилової етіології ІІ стадії, фаза нестійкої ремісії. Емфізема легень ІІ ступеня. Легенева недостатність ІІ ступеня. Хронічна рецидивуюча попереково-крижова радікулопатія з двостороннім корінцевим синдромом L5-S1. Спондилоартроз в сигменті L1-S1; деформуючий спондильоз на рівні L2, L3 з мязово-тонічним і алогічним синдромами і порушенням опорно-кінетичної функції хребта та нижніх кінцівок. Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (третій ступінь). Захворювання професійне вперше встановлено ППЛЕК 02 жовтня 2013 року в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ. Професійне захворювання виникло через недосконалість технологій, неефективного використання засобів індивідуального захисту, тривала робота в шкідливих умовах праці. Причиною професійного захворювання, встановленого позивачу, є проведення робіт в умовах підвищених рівнях виробничого шуму, загазованості, не задовільний стан виробничого середовища (перевищення гранично-допустимих концентрацій (рівнів) небезпечних та шкідливих виробничих факторів) (а.с.10).

Відповідно до Акту огляду МСЕК від 11грудня 2013 року ОСОБА_3 було встановлено 50% втрати працездатності на 1 рік та 3-тя група інвалідності на строк до 01 січня 2015 року (а.с.31-37).

Із довідки МСЕК серії 10 ААА №250428 від 01 грудня 2014 року вбачається, що за результатами повторного огляду ОСОБА_3 встановлено 50% втрати працездатності на 2 роки та 3-тя група інвалідності на строк до 01 січня 2017 року (а.с.12, 27-30).

Після встановлення зазначених обставин справи та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди згідно ст. 237-1 КЗпП України, у зв'язку з чим його вимоги задовольнив частково.

Свій висновок про обґрунтованість вимог позивача суд першої інстанції аргументував тим, що саме діями відповідача який не забезпечив належних умов праці і була завдана позивачеві моральна шкода, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, неможливістю повного одужання, перебуванням під постійним наглядом лікарів, погіршенням життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він є законним, обґрунтованим та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст.173 КЗпП України, шкода заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаними з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з досліджуваних судом першої інстанції документів, умови праці позивача на підприємстві відповідача не відповідали вимогам ст.153 КЗпП, оскільки є шкідливими, проводилися в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, загазованості, не задовільного стану виробничого середовища.

Втрата ОСОБА_3 працездатності на 50% і як наслідок фактична втрата з вини роботодавця нормальних життєвих зв'язків, вимушені зміни в його життєвих і виробничих стосунках, безперечно вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що діями відповідача, який не забезпечив належних умов праці, позивачеві і була завдана моральна шкода, яка висловлюється у фізичному болю, душевних стражданнях.

Таким чином висновки суду першої інстанції про відшкодування позивачу з боку відповідача моральної шкоди є правильними, оскільки вони ґрунтуються на обставинах, які встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року №20-рп/2008р. (справа про страхові виплати) та роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року з наступними змінами.

Проте, розглядаючи питання щодо визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував роз'яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи викладені роз'яснення Пленуму ВСУ та обставини справи, характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, наслідки отриманого професійного захворювання, ступінь втрати працездатності - 50%, причини встановлення інвалідності, колегія суддів вважає, що у даному випадку, відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн. не відповідає характеру, обсягу та тривалості моральних страждань, які зазнав позивач, принципам розумності, виваженості та справедливості, а тому розмір відшкодування шкоди підлягає збільшенню до 10000 грн., у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги у цій частині є обґрунтованими та приймаються до уваги.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а апеляційна скарга задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 325 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 29 вересня 2015 року - змінити, збільшити розмір суми, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди внаслідок отримання професійного захворювання на виробництві з 5000 грн. до 10000 (десяти тисяч) гривень.

В інший частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -