АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4732/15 Справа № 206/5933/14 Головуючий у 1 й інстанції - Маштак К.С. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

28 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Черненкової Л.А., Осіяна О.М.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 за участю третіх осіб: Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори, Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, Управління Держземагенства у м.Дніпропетровську Дніпропетровської області, Дніпропетровська міська рада про визнання частки спадкодавця в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з його батьком, ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

22 листопада 2002 року батько склав заповіт, яким все його майно на випадок своєї смерті заповів йому, тобто позивачу. Після смерті батька у встановлений законом строк він подав у 8 ДДНК заяву про прийняття спадщини. Вважає, що його батькові ОСОБА_5 повинно належати 53/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, оскільки 47/100 частин домоволодіння батько подарував своїй доньці ОСОБА_6 Зазначає, що земельна ділянка по вул. Героїв Панфіловців в м. Дніпропетровську була приватизована і належала батькові на праві власності.

Постановою нотаріуса 8 ДДНК від 22 лютого 2014 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5, через відсутність правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві, тобто його батькові. Оскільки ОСОБА_3 відмовилась надати нотаріусу правовстановлюючі документи на земельну ділянку та будинок, тому як вона є непрацездатною за віком та має право на обов'язкову частку у спадщині. Просив визнати за ним право власності на частину домоволодіння та земельної ділянки.

Відповідно до уточненої позовної заяви, позивач зазначив, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 належать співвласникам спірного домоволодіння на підставі Державного акту про право приватної власності на землю, виданого 2009 року на ім'я відповідачки ОСОБА_3 Оскільки при визначенні часток співвласників на земельну ділянку, законом закріплений принцип пропорційності розміру її часток в жилому будинку, то частка його батька складала 53/200 часток площею 0,0149 га., однак відповідна частка за життя ОСОБА_7 виділена не була, у зв»язку з чим нотаріус не міг самостійно визначити цю частку навіть при наявності державного акту на право власності на земельну ділянку. Після смерті ОСОБА_5 є три спадкоємці за законом (позивач, ОСОБА_3 та його сестра ОСОБА_8.), отже частка відповідачки складає 53/200:3 = 53/600:2) 53/1200 частин від домоволодіння та земельної ділянки. Таким чином, його частка в праві власності на домоволодіння складає (53/200-53/1200) 265/1200 часток, а в праві власності на земельну ділянку - 265/1200 часток площею (0,0563:1200х265) 0,124 га.

З урахуванням вищезазначеного просить визнати, що частка померлого ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0563 га складає 53/200 часток, визнати за ним право власності на 265/1200 часток домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з: житлового будинку А-1 житловою площею 60,2 кв.м., загальною площею 94,9 кв.м., літньої кухні - Б, убиральні - В, гаражу - Г, сараїв - Д, Е, шийки погрібу - Ж, огорож - № 1: -3, споруд I, II, № 4 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_5 та визнати за позивачем право власності на 265/1200 часток земельної ділянки площею 0, 0124 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_5

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено (т.1 а.с.202-205).

Визначено, що частка померлого ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0563 га., кадастровий номер :09:020:0045 (з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд) складає 53/200 часток.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 265/1200 часток домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з: житлового будинку А-1 житловою площею 60,2 кв.м., загальною площею 94,9 кв.м., літньої кухні - Б, убиральні - В, гаражу - Г, сараїв - Д, Е, шийки погрібу - Ж, огорож - № 1: -3, споруд I, II, № 4 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 265/1200 часток земельної ділянки площею 0,0124 га, загальна площа якої складає 0,0563 га, кадастровий номер :09:020:0045 (з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі Дніпропетровська міська рада посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько позивача ОСОБА_5

З 02 жовтня 1993 року його батько перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 (т.1 а.с. 99).

Відповідно до заповіту від 22 листопада 2002 року ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповів усе належне йому майно ОСОБА_2 (т.1 а.с.5).

На підставі рішення № 216 виконкому Придніпровської міськради депутатів працюючих від 06 серпня 1969 року, затверджено акт про прийом до експлуатації індивідуального жилого будинку по АДРЕСА_2 корисною площею 76,8 кв.м., житловою площею 55,4 кв.м., земельна ділянка 550 кв.м., що належить ОСОБА_5 - затверджено (а.с. 6).

За умовами договору від 17 жовтня 1995 року ОСОБА_9 придбав у ОСОБА_10 сорок сім сотих частин жилого будинку А-І, з відповідною частиною надвірних побудов, домоволодіння АДРЕСА_1 розташовану на земельній ділянці площею 500 кв.м. (а.с. 7.)

В державному акті на право власності на земельну ділянку виданого ОСОБА_3, на підставі рішення ДМР від 08 квітня 2009 року №138/45 встановлено, що вона є власником земельної ділянки, площею 0,0563 га, розташованої на території Самарського району м. Дніпропетровська. Співвласниками земельної ділянки зазначено: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, частки знаходяться у сумісній власності (а.с. 115).

З відповіді КП «ДМБТІ» ДОР № 11050 від 07 жовтня 2014 року вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності за адресою: АДРЕСА_1: 47/100 частин за ОСОБА_4; 53/200 частин за ОСОБА_3; 53/200 частин за ОСОБА_5 (а.с. 121-123, 127-129).

В плані земельної ділянки М1:500, експлікації земельної ділянки зазначено, що на території знаходиться: А-1 - житловий будинок, Б - літня кухня, В - убиральня, Г - гараж, Д,Е - сараї, Ж - шийка погрібу, № 1:3 - огорожі, I: II: № 4 споруди (а.с. 122, 128).

Відповідно до технічного паспорту на жилий будинок індивідуального житлового фонду по вул. Героїв Панфіловців, будинок № 4 станом на 02 березня 1995 року, власниками будинку у відповідності 53/200 до 53/200 є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Зазначені в технічному паспорті споруди побудовані до 1978 року (а.с. 132-135).

Договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на право приватної власності від 22 травня 1968 року згідно рішення виконкому Придніпровської міськради депутатів працюючих №7/121 від 26 квітня 1968 року про відвід земельної ділянки, ОСОБА_5 надано право на безстрокове користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 площею 550 кв.м. (а.с. 136-137).

06 вересня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до Восьмої ДДНК з заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 (а.с. 14).

26 жовтня 2013 року ОСОБА_2 подав до Восьмої ДДНК заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 16).

З інформаційної довідки від 06 вересня 2013 року зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та відповідей на запит нотаріуса вбачається, що після 22 листопада 2002 року інших заповітів та спадкових договорів від ОСОБА_5 не посвідчувалось (а.с. 75-91, 94, 95).

06 вересня 2013 року Восьмою ДДНК заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_5 (а.с. 92, 93).

У лютому 2014 року ОСОБА_2 надав заяву до Восьмої ДДНК про прийняття спадщини після ОСОБА_5, у зв'язку з чим просив видати на його ім'я свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке складається: з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 102).

Постановою державного нотаріуса 8 ДДНК від 22 лютого 2014 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8, 10, 103).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що спадкове майно після померлого батька складається із житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_5 є три спадкоємця за законом: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 Позивач прийняв спадщину після смерті батька, таким чином його частка в праві власності на домоволодіння складає (53/200- 53/1200)265/1200 часток, а в праві власності на земельну ділянку 265/1200 часток площею (0,0563:1200х265) 0,124 га, проте через відсутність правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, був позбавлений можливості оформити спадкові права належним чином та отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно зі ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності ;на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Аналогічні положення закріплені у ч. 1 ст.120 ЗК України.

Встановивши дійсну природу спірних відносин та аналізуючи норми чинного законодавства суд ухвалив законне і обгрунтоване рішення про визначення частки померлого в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на 265/1200 часток домоволодіння та земельної ділянки, площею 0,0124 га.

Доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду, з підстав недоведеності позивачем оскарження постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 лютого 2014 року та витребування відповідних правовстановлюючих документів, не можуть прийматися до уваги, оскільки є необґрунтованими, надуманими і спростовуються наступним.

Згідно ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Згідно п. 212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи.

Згідно п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року з наступними змінами чинними на час ухвалення оскаржуваної постанови, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Інші доводи, вказані в апеляційній скарзі про те, що суд неповно з'ясував обставини у справі, а наданим його доказам не надав належної оцінки, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів у справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Л.А. Черненкова

О.М. Осіян