УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Головного управління Державної міграційної служби України, третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про зняття з реєстраційного обліку та виселення, за касаційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - Виговської Дар'ї Олександрівни на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 19 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Головного управління Державної міграційної служби України, третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про зняття з реєстраційного обліку та виселення.

На обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що 02 грудня 2009 року нотаріусом вчинено виконавчий напис про стягнення з відповідачки на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме належну ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 та вказаний виконавчий напис пред'явлено до примусового виконання.

Посилаючись на те, що відповідачі заборгованість не погасили та відмовляються в добровільному порядку звільнити спірне житлове приміщення, позивач просив виселити всіх мешканців із вищевказаної квартири із зняттям їх з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 19 травня 2015 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - Виговська Д.О. просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскільки виконавче провадження по примусовому виконанню рішення про звернення стягнення на передане в житлове приміщення зупинено, то правові підстави для задоволення позову відсутні.

Проте погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1>, під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2094/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 02 грудня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу у розмірі 2 175 527 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

18 березня 2010 року Відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві (далі - ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві) було відкрито виконавче провадження з виконання вищезгаданого виконавчого документа.

У зв'язку з тим, що заборгованість відповідачкою не погашена, 06 грудня 2013 року на адресу ОСОБА_4, ОСОБА_5 було направлено вимогу про добровільне звільнення квартири.

Також встановлено, що ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві зупинено виконання виконавчого провадження з виконання виконавчого напису від 02 грудня 2009 року про звернення стягнення на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.

Порядок виселення із жилих приміщень, в тому числі, й у разі звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення, визначено ст. 109 ЖК України.

Однак, переглядаючи рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції, всупереч ст. ст. 212-214 ЦПК України не навів, ані мотивів, ані норми права на підставі яких він дійшов до висновку про необхідність відмови у позові, обмежившись лише посиланням на те, що судом першої інстанції не було застосовано до правовідносин Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

При цьому, апеляційним судом не перевірялося чи діючим законодавством України встановлено будь-які обмеження прав іпотекодержателя вимагати виселення громадян із жилих приміщень у разі звернення стягнення на предмет іпотеки та чи може бути обставина щодо зупинення державним виконавцем примусового виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки правовою підставою для відмови у задоволенні вказаного позову.

З огляду на викладене постановлену у справі ухвалу суду апеляційної інстанції не можна визнати законною й обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - Виговської Дар'ї Олександрівни задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду міста Києва від 19 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Є.П. Євграфова
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
Д.О. Остапчук