АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження№22ц/790/1901/15 Суддя-доповідач - Кіпенко І.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 червня 2015 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Кіпенка І.С.,

суддів - Шаповал Н.М., Котелевець О.А.,

за участю секретаря - Таран В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2014 року та додаткове рішення від 23 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Харківська міська рада Харківської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

встановила:

08.11.2013р. позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6, Харківська міська рада Харківської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 вказувала, що вона є власником 1/3 частини або 10/30 частин домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.12.2010 року, виданого Восьмою ХДНК, р.№7-1522. / а. с. 10 /

Відповідач ОСОБА_2 має право власності на 6/30 частин або 1/5 частину домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.05.2012 року, виданого Восьмою ХДНК, р.№7- 422.

Просила усунути перешкоди в користуванні частиною земельної ділянки, площею 227 кв.м., по АДРЕСА_1, зобов'язавши відповідача ОСОБА_2 відновити межу у відповідності до порядку користування земельною ділянкою, визначеного рішенням Народного суду Московського району м. Харкова від 10.09.1976 року.

В судовому засіданні першої інстанції позивачка та її представники позов підтримали посилаючись на обставини зазначені в позові.

Справу розглянуто за відсутності відповідача та 3-іх осіб.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2014 року позов задоволено, додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2015 року розподілено судові витрати.

Суд усунув перешкоди ОСОБА_3 в користуванні частиною земельної ділянки, площею 227 кв.м, по АДРЕСА_1, зобов'язавши відповідача ОСОБА_2 відновити межу у відповідності до порядку користування земельною ділянкою, визначеного рішенням Народного суду Московського району м. Харкова від 10.09.1976 року та висновку судової будівельно - технічної експертизи № 7766 від 27.10.2014 року, у відповідності з якою відновити порядок користування земельною ділянкою згідно рішення Народного суду Московського району м. Харкова від 10.09.1976 року та встановити межу наступним чином:

від точки А до точки Б, розділивши огорожу на ділянки розмірами 3,50 м (частина земельної ділянки, якою повинен користуватися співвласник ОСОБА_2) та 1,5 м (частина земельної ділянки, якою повинна користуватися співвласниця ОСОБА_3.), по прямій лінії довжиною 20,20 м, при цьому ширина проходу від точки Б до точки Е повинна складати 1,5 м;

· від точки Б до точки В по лінії довжиною 7,85 м;

· від точки В до точки Г по прямій лінії довжиною 4,07 м, а від точки Г до точки Д так, як зазначено на схемі (докладніше див. додаток №1-1 до даного висновку).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення поро відмову у задоволенні позовних вимог.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з доведеності факту порушення відповідачем ОСОБА_2 прав позивачки, що відповідач самовільно переніс паркан, чим зменшив площу земельної ділянки позивачки та відповідно порушив прохід вул. Люсинській, тим самим чинить перешкоди в здійсненні права користування виділеною позивачці частиною земельної ділянки, а тому порушене право позивачки користування частиною земельної ділянки підлягає захисту.

Однак, до таких висновків суд першої інстанції дійшов при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма

підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є землекористувачами сусідніх земельних ділянок, та між ними виник спір з приводу суміжного землекористування.

Право власності на 1/3 частину або 10/30 частин домоволодіння АДРЕСА_1 перейшло до позивачки ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.12.2010 року, виданого 8-ю ХДНК, р.№7-1522./ а. с. 10 /

Право власності на 6/30 частин або 1/5 частину домоволодіння АДРЕСА_1 перейшло до відповідача ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.05.2012 року, виданого Восьмою ХДНК, р.№7- 422.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20.09.2012 року здійснено поділ в натурі домоволодіння АДРЕСА_1, яким відповідно припинено право спільної часткової власності та перерозподілено ідеальні долі співвласників/ а. с. 26 /

В даній частині рішення залишено без змін рішенням апеляційного суду Харківської області від 04.12.2012 року / Провадження №22-ц/2090/7091/2012 /, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.03.2013 року /Справа№6-173св13/ / а. с. 33 /

На час вирішення спору за вказаним рішенням суду частки співвласників мають наступний вигляд:

частка ОСОБА_3 складає 34/100 частин замість 10/30 частин, частка ОСОБА_2 складає 22/100 частин замість 6/30 частин, частка ОСОБА_4 складає 20/100 частин замість 7/30 частин, частка ОСОБА_6 складає 24/100 частин замість 7/30 частин.

Зазначеним рішенням апеляційного суду Харківської області від 04.12.2012 року порядок користування земельною ділянкою згідно рішення Народного суду Московського району м. Харкова від 10.09.1976 року не змінювався.

Позивачка ОСОБА_3 звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою зазначала, що ОСОБА_2 порушив встановлений рішенням Народного суду Московського району м. Харкова від 10.09.1976 року порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом постійного переносу паркану, який заходить на частину виділеної їй земельної ділянки, площею 227 кв. м. Ширина земельної ділянки, на якій влаштований окремий вихід на вул.. Люсинську, є значні меншою, ніж визначено рішенням суду, за рахунок чого неправомірно зменшилась площа земельної ділянки, виділеної їй в користування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 107 Земельного Кодексу України, основою відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Земельно-кадастрова документація ведеться згідно: інструкцією ведення державного земельного кадастру, затвердженою Держкомземом Відповідно до Положення «Про порядок ведення державного земельного кадастру». Державний земельний кадастр включає дані реєстрації права власності, права користуванню землею та договорів на оренду землі, обліку кількості та якості земель, бонітування ґрунтів, зонування територій населених пунктів, економічної та грошової оцінки.

Закріплення відновлених меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виконується межовими знаками встановленого виду після розроблення й затвердження в установленому порядку технічної документації із землеустрою. Комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні та землевпорядні роботи, камеральні роботи, складання й оформлення матеріалів у технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Встановлення меж земельної ділянки відноситься до повноважень місцевих органів земельних ресурсів.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10, частин 1, 4 ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачкою ОСОБА_3 не надано належних доказів на підтвердження її доводів, що ОСОБА_2 порушив встановлений рішенням Народного суду Московського району м. Харкова від 10.09.1976 року порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом постійного переносу паркану, який заходить на частину виділеної їй земельної ділянки.

Судовим розглядом не встановлено, чи було перенесено паркан, ким і на яку відстань в бік земельної ділянки ОСОБА_3 чи було виконано зазначене рішення суду від 10.09.1976 року ким та коли встановлені межові знаки, яким документом підтверджується встановлення межових знаків.

Проведена у справі судова будівельно-технічна експертиза № 7766 від 27.10.2014 року не може бути прийнята судом як належний та допустимий доказ, виходячи з наступного.

Експерт при наданні висновку, помилково виходила з тих обставин, що позивачці ОСОБА_3 рішенням Народного суду Московського району м. Харкова від 10.09.1976 року виділена земельна ділянка площею 227 кв. м. (а.с.127), в той час як відповідно до зазначеного рішення суду, ОСОБА_7, правонаступником якого є ОСОБА_3 виділено у користування частка земельної ділянки площею 222 кв. м (а.с.8-9).

З висновку судової будівельно-технічної експертизи № 7766 від 27.10.2014 року не вбачається встановлення розміру земельних ділянок, якими користуються сторони на день проведення експертизи, і який розмір земельної ділянки ОСОБА_3 є значно менший, ніж 222 кв. м., яка виділена їй в користування, не встановлювалася наявність межових знаків у відповідності до рішення Народного суду Московського району м. Харкова вії, 10.09.2010 року, та не встановлено, за рахунок чого відбулося зменшення розміру проходу на 5 см.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_3 висловлювала свою незгоду з оскаржуваним рішенням суду, пояснюючи, що її влаштовував порядок користування земельною ділянкою встановлений рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20.09.2012 року, хоча зазначене рішення в частині встановлення нового порядку користування земельною ділянкою було скасоване рішенням апеляційного суду Харківської області від 04.12.2012 року.

ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів щодо порушення її прав користування земельною ділянкою. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Оскільки рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2014 року підлягає скасуванню, а додаткове рішення стосується визначення судових витрат, не може залишатися в силі і додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2015 року.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2014 року, додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2015 року скасувати, в задоволенні позову ОСОБА_3, - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді