УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 09 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності.

На обґрунтування позовних вимог вказувала про те, що з квітня 2007 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_7, який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Також зазначала, що під час шлюбу, проте за власні кошти нею було придбано квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що відповідачі як діти померлого чоловіка та спадкоємці першої черги претендують на частку у вказаному нерухомому майні, однак спірна квартира є її особистою власністю, ОСОБА_4 просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

У грудні 2014 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності за ними по 1/6 частці квартири АДРЕСА_1 за кожним, вказуючи на те, що кошти на придбання спірного нерухомого майна набуті спільно її батьком та ОСОБА_4

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 грудня 2014 року, вказані позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 травня 2015 року, первісний позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1, а в решті вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 09 липня 2015 року, рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким первісний позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 4/6 частки квартири АДРЕСА_1, а в решті вимог відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Визнано за ОСОБА_5, ОСОБА_6 право власності на по 1/6 частці квартири АДРЕСА_1 за кожним. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення місцевого суду залишити в силі, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення первісного позову та задоволення зустрічного позову, суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що спірне нерухоме майно належало за життя позивачці та ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві спільної сумісної важності, а тому після смерті останнього відкрилася спадщина на 1/2 її частку, яка підлягає спадкуванню в рівних частках сторонами.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна.

Судом першої інстанції при вирішенні справи встановлено, що згідно із договором купівлі-продажу від 04 липня 2005 року позивачкою придбано квартиру АДРЕСА_2.

Державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим у червні 2008 року підтверджується, що ОСОБА_4 реалізувала своє право на приватизацію земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0079 га по АДРЕСА_3

Із січня 2003 року позивачка зареєстрована як фізична особа-підприємець.

20 квітня 2007 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було укладено шлюб.

10 серпня 2012 року позивачкою відчужено квартиру АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,0079 га за цієї ю ж адресою.

Того ж дня, ОСОБА_4 придбала квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік ОСОБА_7 помер та після його смерті відкрилася спадщина на все належне останньому майно.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 є дітьми померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 та спадкоємцями першої черги його майна.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844321/ed_2013_10_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (ст. 1218 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844323/ed_2013_10_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 60 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_278/ed_2006_12_22/pravo1/T022947.html?pravo=1> майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_260/ed_2006_12_22/pravo1/T022947.html?pravo=1> визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Однак, на порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України суд апеляційної інстанції не навів достатніх мотивів, за якими він вважав невірними висновки суду першої інстанції, зосередився виключно на положеннях ст. 60 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_94/ed_2004_01_01/pravo1/KD0004.html?pravo=1>щодо презумпції виникнення права спільної сумісної власності подружжя, при цьому не звернув уваги на вимоги ст <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_100/ed_2004_01_01/pravo1/KD0004.html?pravo=1>. 57 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2006_12_22/pravo1/T022947.html?pravo=1>, та не спростував обґрунтованих висновків суду першої інстанції щодо джерел придбання спірної квартири, саме за рахунок продажу позивачкою майна, набутого нею до шлюбу.

За таких обставин, місцевий суд, встановивши те, що ОСОБА_4 займалася підприємницькою діяльністю, до шлюбу із ОСОБА_7 придбала квартиру АДРЕСА_2 та набула в порядку приватизації право власності земельну ділянку площею 0,0079 га за цією ж адресою, які згодом відчужила та за виручені кошти придбала спірне нерухоме майно, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про визнання його особистою власністю ОСОБА_4 та відсутність правових підстав для переходу прав на його частку в порядку спадкування до ОСОБА_5, ОСОБА_6

Згідно з вимогами ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 09 липня 2015 року скасувати, а рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 травня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Є.П. Євграфова
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
Д.О. Остапчук