АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/3190/15 Головуючий 1 інстанції -
Категорія: відшкодування шкоди Доповідач -Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого , судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Міненкової Н.О.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Комунального підприємства «Харківводоканал», Дзержинського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, третя особа : Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,-

ВСТАНОВИЛА :

18 липня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила вирішити питання щодо відшкодування їй матеріальної шкоди, з визначенням відповідача по відшкодуванню такої шкоди в повному обсязі, згідно судової будівельно-технічної експертизи та зобов»язати Дзержинський відділ Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції виконати виконавчі листи .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2010 року на її користь з ОСОБА_4 була стягнута матеріальна та моральна шкода. спричинені внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1, яке відбулося 27.11.2008 року та 03.01.2009 року. Це рішення суду позивач вважає законним та обґрунтованим, а рішення апеляційної інстанції, яким воно було змінено та зменшено розмір відшкодування до 6560 грн. 09 коп. вважає безпідставним . Позивач також зазначає, що станом на час розгляду справи судом, рішення суду щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди державним виконавцем не виконано, виконавчі дії не проводяться ( а.с.1-4).

27 серпня 2014 року та 12 березня 2015 року позивач уточнила позовні вимоги та просила вирішити питання щодо відшкодування матеріальної шкоди в сумі 3749,91 грн. та на підставі ст. 625 ЦК України просила застосувати індекс інфляції за період з листопада 2010 року по грудень 2014 року , у зв»язку з не виконанням рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 листопада 2010 року, в розмірі 13660,75 грн. ,визначити відповідача щодо відшкодування їй матеріальної та моральної шкоди, спричинених їй внаслідок залиття квартири.

Свої уточненні позовні вимоги обгрунтовувала тим, що відшкодуванню підлягає матеріальна шкода визначена висновком судової будівельно - технічної експертизи від 08.09.2010 року № 6136 в розмірі 10310,грн.. , однак до теперішнього часу матеріальна шкода в розмірі 3749,91 грн. не відшкодована, у зв»язку з тим, що на її думку апеляційний суд Харківської області в рішенні від 22 серпня 2012 року необгрунтовано зменшив розмір стягнутою заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 листопада 2010 року такої шкоди з 10310, 00 грн. до 6560, 09 грн. Як на підставу відшкодування моральної шкоди зазначає на те, що не вирішення питання про відшкодування зазначеної матеріальної шкоди та невиконання рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 жовтня 2010 року, призвело до моральних страждань ( а.с.41-45, 100-111).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2015 року в задоволенні зазначених позовних вимог позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення суду та повернути справу до суду першої інстанції на новий розгляд, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та наданим нею доказам, а також просить вирішити питання щодо виконавчих листах, які будуть виконані.

Позивач зазначає на незаконність рішення апеляційного суду від 22 серпня 2012 року, яким було зменшено розмір стягнутої з ОСОБА_4 на її користь матеріальної шкоди до 6560,09 грн., а також на необгруновані висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення її позовних вимог , в тому числі і для застосування індексу інфляції у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді , пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції , з посиланням на вимоги ст. 11, 60, 61 ЦПК України, виходив відсутності підстав для їх задоволення , у зв»язку недоведеністю позивачем зазначених позовних вимог.

При цьому, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволені, з ОСОБА_4 на користь позивача стягнута матеріальна шкода у розмірі 10310 грн., моральну шкоду у розмірі 2000 грн. спричинені внаслідок залиття квартири позивача га понесені нею судові витрати у справі.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2012 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2010 року - змінено, розмір стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 майнової шкоди зменшено з 10310 грн. до 6560,09 грн. В іншій частині заочне рішення залишено без змін. Як свідчать матеріали справи вказане рішення суду апеляційної інстанції оскаржувалось позивачем в касаційному порядку (а.с.123-126) та як пояснила позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції її касаційна скарга була залишена без задоволення.

Як свідчить вказане рішення апеляційного суду, зменшуючи розмір стягнутої з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача розмір матеріальної шкоди, суд виходив з відсутності вини ОСОБА_4 в залитті квартири відповідно до акту від 28.11.2008 року, оскільки залиття квартири позивача сталось у зв»язку з засміченням каналізаційного стояка між 3 і 4 поверхом та з наявності вини ОСОБА_4 в залитті квартири позивача відповідно до акту від 05 січня 2009 року, яким позивачу спричинено матеріальну шкоду в розмірі 6560,09 грн.

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 червня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 липня 2014 року, в задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Комунального підприємства «Харківводоканал», третя особа - Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири відмовлено.

Як свідчить вказане рішення суду, яке набрало законної сили, відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог, суд виходив з відсутності будь-яких доказів наявності вини відповідачів ОСОБА_5 та КП «Харківводоканал», у залитті її квартири та ненадання таких доказів позивачем, а також стягнення з ОСОБА_4 спричиненої позивачу шкоди, в сумі,з урахуванням зміни рішення апеляційного суду Харківської області від 22.08.2012 року в сумі 6560,89 грн.. моральної шкоди в сумі 2000,00 грн. витрат , пов»язаних з проведенням судової експертизи в сумі 1392, 73 грн.. судового збору в сумі 59, 50 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з наявності рішення апеляційного суду Харківської області від 22.08.2012 року , яким з ОСОБА_4 на користь позивача з відсутності вини відповідача ОСОБА_5

Згідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позовні заяви позивача свідчать про те, що як на підставу вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття її квартири в розмірі 3749, 91 грн. та визначення відповідача по відшкодуванню їй завданої шкоди, позивач посилається на висновки судової будівельно-технічної експертизи № 6136 від 08.09.2010 року, якою розмір такої шкоди було визначено в сумі 10310 грн. та незаконність рішення апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2012 року, яким розмір стягнення такої шкоди з відповідача ОСОБА_4 було зменшено з 10310 грн. до 6560,09 грн., як на застосування індексу інфляції за період з листопада 2010 року по грудень 2014 року та відшкодування моральної шкоди позивач зазначає на невиконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2010 року та не вирішення питання щодо відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі.

Позовна заява позивача, з урахування уточнень позовних вимог, також свідчить про те, що позивач визначала процесуальний статус Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» за вказаним позовом , як третю особу у справі.

Згідно до вимог ч.1 ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляд справи замінює первісного відповідача належним відповідачем , якщо позов пред»явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу.

Як свідчать матеріали справи, позивач з клопотанням про залучення до участі у справі КП «Жилкомсервіс» в якості відповідача не зверталась та вказана установа, при відкритті провадження у справі ухвалою судді від 29 вересня 2014 року залучена до участі у справі в якості третьої особи.

Вказані обставини справи та вимоги норм процесуального права свідчать про те, що визначивши процесуальний статус КП «Жилкомсервіс», як третьої особи, а не відповідача у справі, позивач вимог до КП «Жилкомсервіс» про відшкодування матеріальної шкоди не заявляла.

Згідно до вимог ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22.08.2012 року встановлена відсутність вини відповідача ОСОБА_4 в спричиненні позивачу матеріальної шкоди внаслідок залиття її квартири відповідно до акту від 28.11.2008 року на суму 3749,91 грн.

Будь-яких доказів, які б свідчили про наявність вини відповідача ОСОБА_5 та КП «Харківводоканал » в спричиненні зазначеної матеріальної шкоди, позивач, в порушення вимог ст.60 ЦПК України, суду не надала та як на підставу зазначених вимог посилається на незаконність та необгрунтованість рішення суду апеляційної інстанції від

22.08.2012 року, яке на сьогоднішній день ніким не скасовано та набрало законної сили .

Вказані обставини справи та вимоги норм процесуального права свідчать про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо відшкодування їй матеріальної шкоди в розмірі 3749,91 грн. відповідачами ОСОБА_5 та КП «Харківводоканал».

Матеріали справи також свідчать про те, що 16 серпня 2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова на виконання заочного рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 листопада 2010 року, позивачу були видані виконавчі листи, щодо стягнення з ОСОБА_4 на її користь матеріальної шкоди в сумі 10310,00 грн., моральної шкоди в розмірі 2000.00 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 59,50 грн., витрат , пов»язаних з проведенням судової експертизи в сумі 1392,73 грн. ( а.с.22-26).

Як свідчать вказані виконавчі листи, постановами державного виконавця від 13.05.2013 року, вони були повернуті позивачу на підставі п.3 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» .

Доказів, які б свідчили, що позивачем після повернення вказаних виконавчих листів , вони повторно передавались позивачем на виконання до Дзержинського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції , як і доказів видачі позивачу виконавчого листа на виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2012 року в частині зміни розміру стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача матеріальної шкоди, позивач суду не надала.

З огляду на наведене підстави для зобов»язання Дзержинського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції виконати заочне рішення суду від 12 листопада 2010 року відсутні.

Згідно до вимог ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю , відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином ,за змістом, вказана норма права передбачає обов»язковою умовою для відшкодування моральної ( немайнової) шкоди наявність вини її заподіювача.

В ч.2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я ; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи.

Між тим, доказів вини Дзержинського ВДВС Харківського міського управління юстиції в спричиненні позивачу моральної ( немайнової) шкоди внаслідок невиконання зазначених рішень суду першої та апеляційної інстанції, відповідно : від 12 листопада 2010 року та від 22 серпня 2012 року, а саме: доказів, які б свідчили, що позивач у встановленому законом порядку оскаржувала зазначені постанови державного виконавця , дії чи бездіяльність державної виконавчої служби та вказані постанови були визнані незаконними , а дії чи бездіяльність Дзержинського ВДВС Харківського міського управління юстиції , були визнані неправомірними, позивач суду не надала.

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права, свідчать про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо відшкодування їй моральної шкоди .

Згідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом вказана норма права передбачає відповідальність за невиконання грошового зобов»язання ,які витікають із договірних правовідносин.

Як свідчать зазначені вище обставини справи, виниклий у відповідача ОСОБА_4 борг пов»язаний не з зобов»язальними правовідносинами , а з відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири позивача, а тому ст. 625 ЦК України до виниклих правовідносин не застосовується.

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про застосування індексу інфляції до виниклої у відповідача ОСОБА_4 перед позивачем заборгованості , пов»язаної з відшкодуванням матеріальних збитків у зв»язку з залиттям квартири позивача.

З огляду на наведене судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови позивачу в задоволенні зазначених позовних вимог.

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі вказаних висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни зазначеного рішення суду першої інстанції.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :