Справа № 340/658/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2431/2015
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Р.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

секретаря Драганчук У.М.

з участю представника апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Верховинської районної державної адміністрації про звернення стягнення за кредитним договором на предмет іпотеки за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з наведеним позовом, в обґрунтування якого зіслалося на те, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 кредитного договору №IFVWGA00000112 від 22.10.2007 року, останній отримав кредит у розмірі 30 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 28.10.2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_3 24.10.2007 року був укладений договір іпотеки, відповідно до якого відповідач надав у іпотеку земельну ділянку площею 0,1222 га та незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 65%, які знаходяться в смт. Верховина, прис. Підобіч, Верховинського району Івано-Франківської області. Позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 21.07.2014 року виникла заборгованість у розмірі 85 096,88 доларів США, що еквівалентно 991 378,77 грн., а саме: 24 178,27 доларів США заборгованість за кредитом, 20 294,01 долари США заборгованість по процентах за користування кредитом, 3 240 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 33 311,94 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 21,46 долар США штраф (фіксована частина), 4 051,21 долар США штраф (процентна складова). Рішенням Верховинського районного суду від 06.03.2013 року право власності на 1/2 частину предмету іпотеки житлового будинку по вул. Довбуша, 51а в смт. Верховина Івано-Франківської області визнано за ОСОБА_4 У звязку з наведеним позивач просив в рахунок погашення вищезазначеної заборгованості за кредитним договором №IFVWGA00000112 від 22.10.2007 року звернути стягнення на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 139,4 кв.м, що належить ОСОБА_3 та знаходиться по вул. Довбуша, 51а в смт. Верховина Івано-Франківської області, і 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 139,4 кв.м, що належить ОСОБА_4 та знаходиться по вул. Довбуша, 51а в смт. Верховина Івано-Франківської області.

Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2014 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Не погодившись з таким рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову та посилаючись при цьому на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд першої інстанції не врахував, що необхідною умовою застосування даного закону є відсутність у позичальника або майнового поручителя іншого нерухомого житлового майна. Проте матеріали справи не містять доказів того, що у відповідачів відсутнє інше житло. Крім того, судом не враховано, що вказаний закон набрав чинності 07.06.2014 року, а позовна заява подана в суд в квітні 2014 року. Таким чином Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до даних спірних правовідносин не може бути застосований.

З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.

У засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Наведеним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що 22.10.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», в подальшому назву якого змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №IFVWGA00000112, відповідно до якого позичальник отримав кредит на завершення будівництва житлового будинку у розмірі 30 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 28.10.2017 року (а.с. 25-29).

В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_3 24.10.2007 року був укладений договір іпотеки, відповідно до якого останній надав у іпотеку банку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1222 га у селищі Верховина присілок Підобіч Верховинського району Івано-Франківської області з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель і незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 65%, який знаходяться на вказаній земельній ділянці (а.с. 30-35).

Після завершення будівництва житловий будинок загальною площею 139,4 кв.м зданий в експлуатацію за адресою: вул. Довбуша, 51а, селище Верховина Івано-Франківської області та поділений між подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2013 року (а.с. 36-39), які зареєстрували своє право власності у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою виконкому Верховинської селищної ради від 01.10.2014 року (а.с.60), за даними якої довідка видана на підставі витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно серії СЕК №096123.

У зв'язку із порушенням позичальником ОСОБА_3 кредитних зобов'язань станом на 21.07.2014 року у нього виникла заборгованість у розмірі 85 096,88 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ на момент подачі позову становить 991 378,77 грн., а саме: 24 178,27 доларів США заборгованість за кредитом, 20 294,01 долари США заборгованість по процентах за користування кредитом, 3 240 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 33 311,94 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 21,46 долар США штраф (фіксована частина), 4 051,21 долар США штраф (процентна складова). Наведене підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №IFVWGA00000112 від 22.10.2007 року (а.с. 9-15).

Також судом встановлено, що заочним рішенням Верховинського районного суду від 12.07.2013 року, із змінами внесеними до нього рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03.09.2013 року, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №IFVWGA00000112 від 22.10.2007 року в розмірі 56 634,58 долари США вже звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 24 жовтня 2007 року належну ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,1222 га у селищі Верховина Верховинського району Івано-Франківської області з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель (а.с. 40-43, 111-114).

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що на спірні правовідносини, які склалися між сторонами, поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», в період дії якого не може бути звернуто стягнення на предмет іпотеки належний відповідачам житловий будинок, що знаходиться за адресою: смт. Верховина, прис. Підобіч (вул. Довбуша, 51а), Верховинського району Івано-Франківської області, та в якому проживає троє неповнолітніх дітей. Також, заочним рішенням Верховинського районного суду від 12.07.2013 року, із змінами внесеними до нього рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03.09.2013 року, вже було звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором №IFVWGA00000112 від 22.10.2007 року в сумі 56 634,58 долари США на належну відповідачу ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1222 га. При нарахуванні заборгованості за даним кредитним договором станом на 21.07.2014 року в розмірі 85 096,88 доларів США позивачем до цієї суми повторно включено заборгованість в розмірі 56 634,58 долари США. Крім того, позивачем не надано доказів того, що відповідач ОСОБА_4, як іпотекодавець, який є відмінним від боржника, була повідомлена про порушення основного зобовязання.

Колегія суддів з таким висновком суду не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, - за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Саме до цього зводиться правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 1 липня 2015 року у справі №6-781цс15.

Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути звернуто стягнення на предмет іпотеки належний відповідачам житловий будинок, є помилковим.

Неправильним є і посилання суду, як на підставу для відмови в задоволенні позову, на ту обставину, що позивачем не надано доказів того, що відповідач ОСОБА_4, як іпотекодавець, який є відмінним від боржника, була повідомлена про порушення основного зобовязання.

Положеннями ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

При цьому у ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що положення ч. 1 цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Також у п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч. 3 ст. 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України.

Не узгоджується з нормами матеріального права і висновок суду, що підставою для відмови в позові є також наявність судового рішення про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором №IFVWGA00000112 від 22.10.2007 року в сумі 56 634,58 долари США на предмет іпотеки - належну відповідачу ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1222 га.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Такі ж положення містяться і в ч. 1 ст. 1056 ЦК України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права стягнення процентів за договором позики за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, а також на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України (правова позиція Верховного Суду України у справі за №6-1206цс15).

Разом з тим, суд першої інстанції правильно вказавши на те, що при нарахуванні заборгованості за даним кредитним договором станом на 21.07.2014 року в розмірі 85 096,88 доларів США позивачем до цієї суми повторно включено заборгованість в розмірі 56 634,58 долари США, стягнення якої звернуто за судовим рішенням на предмет іпотеки - належну відповідачу ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1222 га, не виконав вимог ст.ст. 10, 213 ЦПК України щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, не перевірив за який період був нарахований та стягнутий борг за цим рішенням, з чого він складався, не перевірив його виконання.

За інформацією банку від 16.12.2015 року заочним рішенням Верховинського районного суду від 12.07.2013 року, із змінами внесеними до нього рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03.09.2013 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - належну ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,1222 га, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором станом на 13.02.2013 року в розмірі 56 634,58 долари США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.02.2013 року, складає 452 510,33 грн. яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 26 244,49 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 9 605,49 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 2 220,00 доларів, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 15 837,92 долари США, штрафу (фіксованої частини) в розмірі 31,29 долар США та штрафу (процентної складової) в розмірі 2 695,40 доларів США.

Як ствердила представник позивача в судовому засіданні вказане судове рішення не виконано відповідачами. Останніми доводи відповідача не спростовані.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що судовим рішенням від 12.07.2013 року змінено строки виконання кредитного договору, проте правовідносини сторін за кредитним договором не припинились, що не звільняє боржника, який також є іпотекодавцем, від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права кредитора на стягнення процентів за договором за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів, а також на отримання штрафних санкцій.

За даними розрахунку, проведеного позивачем станом 21.07.2014 року (а.с. 9-15), заборгованість відповідача ОСОБА_3 за період з 14.02.2013 року по 21.07.2014 року складає 10 688,52 доларів США, що за курсом 11,65 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.07.2014 року становить 124 521,26 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується неустойка за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожний день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався бо повинен був дізнатися про порушення права (правова позиція Верховного Суду України в справі №6-100цс14).

Оскільки право на стягнення неустойки в кредитора виникло з наступного дня після 13.02.2013 року, а до суду він звернувся лише 03.09.2014 року, провівши розрахунок заборгованості станом на 21.07.2014 року, то неустойка з урахуванням доводів відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності по нарахуванні пені, підлягає стягненню лише в межах одного року за період з липня 2013 року по 21.07.2014 року, що за даними розрахунку становить 124 521,26 грн., та штраф (процентна складова) становить 1 355,81 долар США, що еквівалентно 15 795,19 грн.

Щодо нарахованого штрафу (фіксованої частини) в розмірі 21,45 долар США, то такий не підлягає стягненню за пропуском річного строку позовної давності.

Таким чином заборгованість відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором перед банком за період з 14.02.2013 року по 21.07.2014 року складається з: 10 688,52 доларів США, що за курсом 11,65 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.07.2014 року становить 124 521,26 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 124 521,26 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором та 1355,81 доларів США, що еквівалентно 15 795,19 грн. штрафу (процентної складової), на погашення якої Приватбанк вправі звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок по вул. Довбуша, 51а в смт. Верховина, прис. Підобіч, Верховинського району, співвласниками якого по 1/2 частині стали відповідачі після закінчення незавершеного будівництвом будинку, який був предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки.

В силу дії ч.ч. 1, 3 ст. 16 Закону України «Про іпотеку» передача в іпотеку об'єктів незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на них.

Після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 40 постанови від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» якщо предметом іпотеки є обєкт незавершеного будівництва, то по закінченні його будівництва іпотека зберігає силу, і предметом є будівля (споруда), зведена в результаті завершення будівництва. Якщо будівля (споруда), у тому числі й об'єкт незавершеного будівництва, що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, такий об'єкт нерухомості передається в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій він розташований (статті 5 - 6, 16 Закону України "Про іпотеку"). Те саме стосується й земельної ділянки, яка на час укладення договору іпотеки знаходилась у користуванні іпотекодавця, а на момент вирішення спору - в його власності. У зв'язку із цим при зверненні стягнення на будівлю (споруду) чи об'єкт незавершеного будівництва при наведених вище умовах підлягає звернення стягнення й на земельну ділянку, на якій розташовано об'єкт нерухомості.

З аналізу викладеного слідує, що звернення стягнення на житловий будинок можливе тільки разом з земельною ділянкою, на якій розташований будинок.

В даному випадку на погашення частини заборгованості відповідача ОСОБА_3 за вказаним вище кредитним договором уже звернуто стягнення на земельну ділянку, а тому на погашення заборгованості відповідача за період з 14.02.2014 року по 21.07.2014 року підлягає зверненню предмет іпотеки житловий будинок. У звязку з чим судом не досліджується питання співмірності суми боргу із вартістю іпотечного майна.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

За наведених обставин позивач правильно визначив відповідачем в справі ОСОБА_4, яка набула статус іпотекодавця у звязку з переходом до неї права власності на 1/2 частину спірного будинку та повинна нести всі права та обовязки за іпотечним договором в тому ж обсязі і на тих же умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки.

За правилами ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно п. 35.4 Договору іпотеки від 24.10.2007 року сторони визначили вартість предмета іпотеки - 227 250 грн. (а.с. 34). Інших даних щодо початкової ціни предмета іпотеки сторони не надали.

З урахуванням того, що судом не повно та всебічно досліджено обставини справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права, що потягнуло ухвалення незаконного рішення, то таке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. По суті встановленого в апеляційній інстанції позов ПАТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити частково, в рахунок погашення заборгованості в розмірі: 10 688,52 доларів США, що еквівалентно 124 521,26 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 124 521,26 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором та 1 355,81 доларів США, що еквівалентно 15 795,19 грн. штрафу (процентної складової), звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок по вул. Довбуша, 51а в смт. Верховина Івано-Франківської області.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2014 року скасувати, ухваливши нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Верховинської районної державної адміністрації про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №IFVWGA00000112 від 22.10.2007 року, укладеним між Приватбанком та ОСОБА_3, в розмірі: 10 688,52 доларів США, що за курсом 11,65 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.07.2014 року становить 124 521,26 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 124 521,26 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором та 1355,81 доларів США, що еквівалентно 15 795,19 грн. штрафу (процентної складової) звернути стягнення на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 139,4 кв.м, що належить ОСОБА_3 і знаходиться по вул. Довбуша, 51а в смт. Верховина Івано-Франківської області, та 1/2 частину житлового будинку загальною площею 139,4 кв.м, що належить ОСОБА_4 і знаходиться по вул. Довбуша, 51а в смт. Верховина Івано-Франківської області, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», та встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки в розмірі 227 250 грн., з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з внесенням даних про правочин купівлі-продажу предмету іпотеки у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, наданням всіх необхідних повноважень щодо предмету іпотеки в органах державної реєстраційної служби, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» по 1827 грн. з кожного витрат по оплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

ОСОБА_5