АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3890/15 Головуючий 1-інстанції - Курганникова О.А.
Справа № 641/6974/14-ц Доповідач - Зазулинська Т.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів колегії - КОЛТУНОВОЇ А.І. ,

- МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

секретаря - Красношапка К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 30 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо, та визначення днів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, 3-я особа за первісним та зустрічним позовами - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 30 березня 2015 року, описки в якому виправлені ухвалами цього ж суду від 12.05.2015 року і 07.08.2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Зобов"язано ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_4 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з синами ОСОБА_5 і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Визначено порядок участі ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з дітьми: 1, 3 неділі місяця з 09-00 до 11-00 години з обов"язковим поверненням дітей до постійного місця проживання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким її позов задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовити.

В обгрунтування скарги посилається на неповне з"ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що однією з підстав настання відповідальності у вигляді позбавлення батьківських прав відповідача є невиконання ним рішення Харківської міської ради. При цьому жодних підстав для звернення з даними вимогами до управління служб у справах дітей ОСОБА_4 не мав, оскільки йому ніколи не чинились перешкоди у спілкуванні з дітьми. Як сам позивач за зустрічним позовом у ході розгляду справи так і його представники не змогли пояснити суду, з яких підстав ОСОБА_4 звернувся до опікунської ради для встановлення йому годин та днів для спілкування з дітьми. При цьому, після встановлення ОСОБА_4 порядку участі у вихованні дітей, він жодного разу цим своїм правом не скористався, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься достатньо доказів.

Вказує, що згідно актів складених працівниками служби у справах дітей, які діяли в межах своєї компетенції, було зафіксовано, що ОСОБА_4 з власної ініціативи відмовився від участі у вихованні своїх дітей, у дні та часи, відведені йому для спілкування з дітьми їх не відвідував, не намагався виконати свої батьківські обов'язки.

Вважає, що судом, в описовій частині рішення викривлено показання свідка ОСОБА_7 яка, як працівник органу опіки та піклування Фрунзенського району, здійснювала вихід за місцем проживання малолітніх дітей та встановила, що з дітьми перебуває тільки мати, ці дані їй відомі особисто, оскільки неодноразово приходячи до помешкання де проживає позивач разом із дітьми, нею було зафіксовано відсутність ОСОБА_4, крім того, опитуючи сусідів та близьких родині осіб, з їх слів вона особисто чула що батько дітей не відвідує.

Стверджує, що оцінюючи докази по справі, суд надав критичну оцінку висновку управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 30.10.2014 року, щодо доцільності позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно його малолітніх дітей, оскільки, на думку суду відсутність участі у додаткових витратах на лікування дітей не є підставою для позбавлення його батьківський прав. Однак, службою було зроблено висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав на підставі аналізу всіх зібраних по даній справі матеріалів та доказів, за наслідком проведення бесіди з обома батьками, враховуючи відношення батьків до дітей та інтереси дітей.

Звертає увагу, що судом не досліджено можливість та механізм спілкування батька з дітьми, не враховані усі факти, обставини та інтереси дітей. В оскаржуваному рішенні суду не вказано місця, де можуть проходити такі зустрічі, не зазначено про необхідність присутності при цьому матері. Вважає, шо діти, яким ще не виповнилось трьох років, самостійно не зможуть перебувати із батьком якого вони не пам'ятають та вважатимуть чужою людиною, такий механізм зустрічей батька з дітьми може нанести моральну травму її дітям.

Також зазначає, що в порушення норм цивільно-процесуального законодавства, а саме: п. 2 ч. 1 ст. 215, судом не було у рішенні суду викладено пояснення осіб, надані ними під час розгляду справи. Так, представник третьої особи - служби у справах дітей, у ході розгляду прави надала пояснення стосовно того, що стало підставою для надання службою висновків про доцільність позбавлення батьківських прав, а саме: що у ході розгляду на комісії даного питання ОСОБА_4 не заперечував проти позбавлення його батьківських прав, не зміг пояснити з яких причин не відвідує дітей.

Підкреслює, що ОСОБА_4 влаштувавшись на низькооплачувану роботу, звертається до суду з приводу зміни порядку стягнення з нього аліментів, фактично зменшуючи їх розмір з 500 гривень на одну дитину до 430 гривень на двох, що також характеризує його як батька.

ОСОБА_4 на апеляційну скаргу подав заперечення, в яких просить про її відхилення та залишення рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на безпідставність доводів скарги.

Наголошує, що завідувач сектору з питань попередження правопорушень та захисту прав дітей служби у справах дітей Фрунзенського району ОСОБА_7 в судовому засіданні в якості свідка підтвердила той факт, що дійсно, оскільки встановлений рішенням день припадає на вихідний день, а саме неділю, особисто засвідчити факт присутності або відсутності ОСОБА_4 не виявилося можливим, а також зазначила, що особи сусідів не встановлювала та місце їх проживання не перевіряла.

Вважає, що посилання на ухилення від утримання дітей не відповідає дійсності, оскільки він перераховує на ім'я ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей, про що свідчить звіт про здійснення відрахування та виплати. Заборгованість по аліментам відсутня.

Підкреслює, що ніколи не надавав згоди комісії Служби у справах дітей на позбавлення його батьківських прав, його дії направлені на боротьбу за участь у вихованні та спілкуванні з дітьми, а також спростовуються його численними зверненнями до відповідних органів, які містяться в матеріалах справи щодо усунення перешкод з боку ОСОБА_3

Зазначає, що дії ОСОБА_3, спрямовані на недопущення його зустрічі з дітьми продовжуються і зараз, вже після постановлення рішення судом.

Заслухавши доповідь судді; пояснення учасників процесу; перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, судова колегія доходить висновку про те, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з листопада 2011 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилося двоє синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Однак спільне життя не склалося, у зв'язку з чим з серпня 2012 року вони припинили проживати однією сім'єю..

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

У п.п 15-17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об»активного з»яс ування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей: не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов»язків можливе лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов»язками.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Рішенням Харківської міської ради № 423 від 3 липня 2013 року ОСОБА_4 встановлено порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6, визначивши час - 1-3 тиждень місяця з 9-00 до 11-00 годин у присутності матері, з обов'язковим поверненням дітей до місця проживання.

Звернувшись з позовом про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно синів ОСОБА_5 і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 стверджувала, що відповідач вихованням дітей не займається, не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Ніякого зв'язку з дітьми не підтримує , ухиляється від виконання батьківських обов'язків, з моменту прийняття міською радою рішення про визначення порядку його участі у вихованні та спілкуванні з синами жодного разу до дітей не приїздив.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 у зустрічному позові стверджував, що з боку ОСОБА_3, створюються штучні перешкоди стосовно можливості його нормального спілкування з дітьми. Всі його намагання, з моменту розірвання сімейних стосунків, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів та судових тяжб, оскільки відповідач перешкоджає йому, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини, через які він не може зустрічатися з дітьми.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_4 працює, позитивно характеризується за місцем роботи, сплачує аліменти на малолітніх дітей і заборгованості з їх сплати не має. З часу припинення сімейних відносин між сторонами ОСОБА_4 звертався до компетентних органів з метою встановлення порядку його участі у вихованні синів та спілкувапння з ними.

У справі відсутні докази того, що ОСОБА_4 своєю поведінкою може негативно вплинути на виховання дітей.

Справа розглянута судом першої інстанції з участю прокурора, яка проти позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав заперечувала.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 і задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав та відсутність згоди між батьками з питання участі батька, який проживає окремо, у вихованні дітей і спілкуванні з ними.

При цьому суд повно встановив обставини, що мають значення для справи , надав належну оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності, навівши в рішенні мотиви, з яких ним не прийнято висновок Управління служб у справах дітей щодо доцільності позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітніх синів.

Судова колегія вважає, що висновки суду ґрунтуються на законі і відповідають обставинам справи.

Разом з тим, визначаючи порядок участі ОСОБА_4 у вихованні дітей та у спілкуванні з ними, суд першої інстанції не врахував віку дітей, а також тієї обставини, що через відносини, які склались між сторонами , батько тривалий час з дітьми не спілкувався.

На думку судової колегії вказані обставини є підставою для зміни рішення в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4 з визначенням в інтересах малолітніх дітей що в перші три місяці спілкування батька з синами у визначений судом першої інстанції час має відбуватися у присутності їх матері.

В іншій частині рішення суду скасуванню чи зміні з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307,ст. ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 30 березня 2015 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4 змінити.

Визначити, що протягом трьох місяців з дня набрання рішенням законної сили, участь ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у визначений судом першої інстнції час має відбуватися у присутності їх матері.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя - (підпис)

Судді колегії - (підписи)

Копія віпна. Суддя -