Справа № 211/4001/13-ц
Провадження № 2/211/37/15
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

17 серпня 2015 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н. О.

при секретарі Зоріній С.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі справу за позовом ОСОБА_1, діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради, служба у справах дітей, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності, визнання договору дарування недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, яку згодом уточнив. В обґрунтування уточненого позову вказав, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який було зареєстровано 12.06.2004 року відділом РАЦС Довгинцівського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області , актовий запис № 171. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину , ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу по справі № 2-2538/11-ц - шлюб між позивачем та ОСОБА_3 розірвано. Позивач, ОСОБА_3 та їх син зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу . Квартира АДРЕСА_1 в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу належала ОСОБА_8 на підставі Договору дарування від 05.08.2003 року , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. 25.04.2013 року ОСОБА_3 уклала договір дарування яким переоформила спірну квартиру на свого батька ОСОБА_4. В момент укладення договору дарування сторони не мали дійсних намірів на настання юридичних наслідків( фактично квартиру лише переоформили документально, а в квартирі продовжує мешкати ОСОБА_3, тобто ОСОБА_4 дар не прийняв), таким чином, дії осіб правочину не були спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, що є порушенням ч. 1 ст. 202 ЦК України, а у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України. А також дарувальник та обдарований приховали від нотаріуса інформацію про наявність судового спору відносно майна, що відчужується. Отже у відповідності до вимог ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення , такий правочин визнається судом недійсним. При укладенні договору дарування також відповідачем не було надано нотаріусу рішення про розірвання шлюбу , а предявлено лише свідоцтво про реєстрацію шлюбу, тому нотаріусом не могло бути враховано, що предмет дарування нерухоме майно могло бути спільною сумісною власністю подружжя. І нарешті відповідач ОСОБА_3 при оформленні договору дарування квартири обманним шляхом запевнила нотаріуса, що внаслідок договору дарування квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх , малолітніх дітей, яких дарувальник зобовязаний утримувати за законом та малолітні чи неповнолітні діти не мають право користувачів цієї квартири. Такі обставини також не відповідають дійсності , бо син позивача та відповідача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з моменту народження проживав та користувався даною квартирою. Іншого житла на праві власності або на праві користування дитина не має, таким чином відповідачка ОСОБА_3 уклала договір дарування всупереч інтересам неповнолітнього сина , чим порушила гарантовані та передбачені законодавством права дитини.

З огляду на все вищевикладене, позивач просить суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 в Довгинцівському районі м.Кривого Рогу від 25.04.2013 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 НюВ., зареєстрованого в реєстрі за №786, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 0, визнати за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 в Довгинцівському районі м.Кривого Рогу загальної площі 51,6 кв.м, в т.ч коридор 4,8 кв.м, кухня 8,5 кв.м, вбиральня 0,9 кв.м, ванна кімната 2,6 кв.м, коридор 3,6 кв.м, комора 0,4 кв.м, лоджія 1,8 кв.м, житлова площа 29,0 кв.м, в т.ч: житлова кімната 17,2 кв.м та 11,8 кв.м., право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 в Довгинцівському районі м.Кривого Рогу загальної площі 51,6 кв.м, в т.ч коридор 4,8 кв.м, кухня 8,5 кв.м, вбиральня 0,9 кв.м, ванна кімната 2,6 кв.м, коридор 3,6 кв.м, комора 0,4 кв.м, лоджія 1,8 кв.м, житлова площа 29,0 кв.м, в т.ч: житлова кімната 17,2 кв.м та 11,8 кв.м. залишити за ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнала, відповідач ОСОБА_4 уточнений позов визнав.

Представник третьої особи Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради служба у справах дітей ОСОБА_5 не заперечувала, проти задоволення уточнених позовних вимог.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який було зареєстровано 12.06.2004 року відділом РАЦС Довгинцівського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області , актовий запис № 171. (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину , ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу по справі № 2-2538/11-ц - шлюб між позивачем та ОСОБА_3 розірвано. (а.с. 8). Позивач, ОСОБА_3 та їх син зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу . (а.с. 5, 6). Квартира АДРЕСА_1 в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу належала ОСОБА_8 на підставі Договору дарування від 05.08.2003 року , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. (а.с. 7). 25.04.2013 року ОСОБА_3 уклала договір дарування яким переоформила спірну квартиру на свого батька ОСОБА_4. (а.с. 63-64, 65). В момент укладення договору дарування сторони не мали дійсних намірів на настання юридичних наслідків( фактично квартиру лише переоформили документально, а в квартирі продовжує мешкати ОСОБА_3, тобто ОСОБА_4 дар не прийняв), таким чином, дії осіб правочину не були спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, що є порушенням ч. 1 ст. 202 ЦК України, а у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України. А також дарувальник та обдарований приховали від нотаріуса інформацію про наявність судового спору відносно майна, що відчужується. Отже у відповідності до вимог ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення , такий правочин визнається судом недійсним. При укладенні договору дарування також відповідачем не було надано нотаріусу рішення про розірвання шлюбу , а предявлено лише свідоцтво про реєстрацію шлюбу, тому нотаріусом не могло бути враховано, що предмет дарування нерухоме майно могло бути спільною сумісною власністю подружжя. І нарешті відповідач ОСОБА_3 при оформленні договору дарування квартири обманним шляхом запевнила нотаріуса, що внаслідок договору дарування квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх , малолітніх дітей, яких дарувальник зобовязаний утримувати за законом та малолітні чи неповнолітні діти не мають право користувачів цієї квартири. Такі обставини також не відповідають дійсності , бо син позивача та відповідача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з моменту народження проживав та користувався даною квартирою. Іншого житла на праві власності або на праві користування дитина не має, таким чином відповідачка ОСОБА_3 уклала договір дарування всупереч інтересам неповнолітнього сина , чим порушила гарантовані та передбачені законодавством права дитини.

Згідно ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної

сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними,якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Згідно ст. 224 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун. Сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв'язку із вчиненням такого правочину.

Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Частиною 3 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки або особи , які їх замінюють , не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори , які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав , здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватись від імені дитини порукою, видавати зобовязання.

Взявши до уваги все вищевказане, суд приходить до висновку, що оскільки у квартирі АДРЕСА_3 проживає та проживала від народження дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та в ній зареєстрований, то відповідач ОСОБА_3 не мала права дарувати цю квартиру та оформлювати будь-які інші договори які потребують нотаріального посвідчення відносно цієї квартири, без згоди органу опіки та піклування відповідно ст. 224 ч. 1 ЦК України. Тому договір дарування від 25.04.2013 року вчинений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 НюВ., зареєстрований в реєстрі за №786, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 0 являється нікчемним.

Що стосується вимог позивача про визнання за сином ОСОБА_6 права власності на 1/3 частину вищевказаної квартири, то суд вважає її обґрунтованою та доведеною, такою що підлягає задоволенню, оскільки направлена на захист прав та інтересів дитини.

В матеріалах справи міститься ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.12.2013 року , якою було забезпечено позов та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_4. Оскільки відпала необхідність у забезпеченні позову, то суд вважає можливим скасувати заходи забезпечення позову застосовані ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області 17.12.2013 року , а саме арешт на квартиру АДРЕСА_5.

Керуючись ст.ст.62,70 СК України, ст.ст.71,202,224,230,234 ЦК України, ст..ст. 209,212,214-215, 367 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1, діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 в Довгинцівському районі м.Кривого Рогу від 25.04.2013 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 НюВ., зареєстрованого в реєстрі за №786, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 0.

Визнати за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 в Довгинцівському районі м.Кривого Рогу загальної площі 51,6 кв.м, в т.ч коридор 4,8 кв.м, кухня 8,5 кв.м, вбиральня 0,9 кв.м, ванна кімната 2,6 кв.м, коридор 3,6 кв.м, комора 0,4 кв.м, лоджія 1,8 кв.м, житлова площа 29,0 кв.м, в т.ч: житлова кімната 17,2 кв.м та 11,8 кв.м.

Право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 в Довгинцівському районі м.Кривого Рогу загальної площі 51,6 кв.м, в т.ч коридор 4,8 кв.м, кухня 8,5 кв.м, вбиральня 0,9 кв.м, ванна кімната 2,6 кв.м, коридор 3,6 кв.м, комора 0,4 кв.м, лоджія 1,8 кв.м, житлова площа 29,0 кв.м, в т.ч: житлова кімната 17,2 кв.м та 11,8 кв.м. залишити за ОСОБА_3.

Скасувати заходи забезпечення позову застосовані ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області 17.12.2013 року , а саме арешт на квартиру АДРЕСА_5.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_9