Номер провадження: 22-ц/785/6420/15
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н. В.
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А. суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Желєзнові В.В.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Громадська організація «Комітет захисту прав міноритарних акціонерів ЗАТ «Полярна зірка» про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2014 року, -

встановила:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Громадська організація «Комітет захисту прав міноритарних акціонерів ЗАТ «Полярна зірка» про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що вона працювала та була власником іменних акції ЗАТ «Полярна зірка», яке проіснувало близько 50 років. Під час ліквідації даного підприємства позивач не отримала грошової компенсації, хоча мала на це право, у зв'язку з наявністю у неї іменних акцій ЗАТ «Полярна зірка». За рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України АС № 248ш/98 від 11,15 березня 1999 року по справі за позовом представників за довіреністю ЗАТ «Полярна зірка» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до фірми «RIAL Q4 LTD» про стягнення 252886,74 доларів США, було частково задоволено позов ЗАТ «Полярна зірка» та стягнуто з фірми «RIAL Q4 LTD» на користь ЗАТ «Полярна зірка» 242212,19 доларів США та за період з 01.01.1998 року по 01.01.2003 року коштів на рахунок ЗАТ «Полярна зірка» не надходило. При цьому в мережі Інтернет на сайті Американської корпорації «Universal Business Ventures» була розміщена інформація стосовно отримання грошових коштів у сумі 460 тис. доларів США ЗАТ «Полярна зірка» на виконання рішення суду від 11,15 березня 1999 року.

Позивач ОСОБА_2 зазначає, що їй незаконними діями відповідача який був генеральним директором АТЗТ «Полярна зірка» було заподіяно шкоду, у зв'язку з неотримання чи невнесення на розрахунковий рахунок чи в касу АТЗТ «Полярна зірка» ним чи посадовими особами АТЗТ «Полярна зірка» грошових коштів в сумі 242 212,19 доларів США, які отримані за рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 11,15 березня 1999 року. Також позивач вказує, що тоді, коли ОСОБА_3 був генеральним директором АТЗТ «Полярна зірка» майно, яке належало товариству, було продано за заниженою вартістю та грошові кошти, які отримані від продажу не були перераховані на рахунок чи в касу АТЗТ «Полярна зірка». Позивач вказує, що посадові особи АТЗТ «Полярна зірка», в тому числі відповідач як генеральний директор винні в тому, що протиправно не виконали свої посадові обов'язки, що призвело до зникнення грошових коштів, які мали бути направлені на погашення заборгованості за дивідендами перед міноритарними акціонерами АТЗТ «Полярна зірка».

Такі обставини, на думку позивача, призвели до штучного банкрутства підприємства, у зв'язку із чим вона, позивач - ОСОБА_2 втратила постійне місце роботи, постійний заробіток та престижну роботу. У зв'язку із незаконними діями ОСОБА_3 їй заподіяно значну моральну шкоду, вона переживала суттєві душевні страждання та через нервове напруження і хвилювання у неї загострились хронічні хвороби.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просила суд визнати незаконними дії ОСОБА_3 щодо продажу майна АТЗТ «Полярна зірка» та неотримання АТЗТ «Полярна зірка» коштів за продаж даного майна та стягнути з ОСОБА_3 на свою користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 200 000 гривень.

Позивачка та її представник надали до суду заяву про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування судового рішення суду в зв'язку з тим, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, сторони, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_2 є міноритарним акціонером ЗАТ «Полярна зірка» та власником 39 штук простих іменних акцій ЗАТ «Полярна зірка».

Згідно Протоколу загальних зборів АТЗТ «Полярна Зірка» від 07 травня 2004 року, прийнято рішення про відчуження майна юридичної особи на користь підприємства ТОВ «Анастасія - 2000» та ПП «Галина». Загальні збори акціонерів АТЗТ «Полярна Зірка» - є чинними.

Постановою Господарського суду Одеської області по справі № 7/441-06-13712 від 02 липня 2007 року, АТЗТ «Полярна зірка» була визнана банкрутом у зв'язку з наявністю заборгованості щодо сплати податків до державного бюджету та відсутності майна та грошових коштів у підприємства для погашення такої заборгованості.

Відповідач по справі ОСОБА_3 працював генеральним директором АТЗТ «Полярна зірка». Вважаючи вказану фізичну особу такою, що порушила права акціонера - позивача по справі, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 11,15 березня 1999 року, зобов'язано фірму «Rial Q4 LTD» сплатити АТЗТ «Полярна зірка» 233 834,13 доларів США.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.01.2013 року, скасовано постанову Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2012 року та Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27.04.2012 року, якими було задоволено скаргу ОСОБА_3 та скасовано постанову прокурора про порушення кримінальної справи і направлено на новий розгляд.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог чинного законодавства господарське товариство є власником майна, переданого йому у власність засновниками та учасниками у виді внесків, а управління товариством здійснюють його органи.

Статтею 10 Закону України «Про господарські товариства» визначено права учасників господарського товариства. Ця норма не наділяє учасника товариства суб'єктивним правом на здійснення повноважень власника майна товариства, тому такий учасник не належить до тих суб'єктів, які мають право оскаржити договір, укладений між юридичними особами. Крім того, учасники господарського товариства не наділені правом звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших учасників товариства і самого товариства поза відносинами представництва, а також обґрунтовувати свої вимоги порушенням прав інших учасників товариства.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» №13 від 24.10.2008 року, п. 51, Законом не передбачено право акціонера (учасника) господарського товариства звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів товариства поза відносинами представництва. Спори цієї категорії є підвідомчими (підсудними) господарським судам незалежно від їх суб'єктного складу на підставі пункту 4 частини першої статті 12 ГПК, якщо акціонер (учасник) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.

Суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання незаконними дій ОСОБА_3 щодо продажу майна АТЗТ «Полярна зірка» та неотримання АТЗТ «Полярна зірка» коштів за продаж даного майна, задоволенню не підлягають.

В обґрунтування зазначеної вимоги ОСОБА_2 посилається на незаконність дій ОСОБА_3, саме як генерального директора АТЗТ «Полярна зірка», але звернулась до суду із даним позовом до ОСОБА_3 - як фізичної особи та просить стягнути з нього грошові кошти за спричинення моральної шкоди.

Згідно п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується та відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Також зазначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Позивач звернулась до суду про відшкодування моральної шкоди, яка згідно наведених у позові обґрунтувань, випливає з відносин, які фактично склалися між головою правління товариства та акціонером. Дії щодо відчудження майна підприємства, які, на думку позивача, є неправомірними, були вчинені відповідачем не як фізичною особою, а як посадовою особою - генеральним директором підприємства. Окремі з цих дій вчинялись під час дії ЦК УРСР, згідно зі от. 441 якого, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників, під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків.

Інші дії, які було вчинено під час дії ЦК України, статтею 1167 якого передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому, згідно ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав.

Проте, відповідних та належних доказів щодо незаконності дій ОСОБА_3, як фізичної особи, стосовно продажу майна АТЗТ «Полярна зірка» та неотримання АТЗТ «Полярна зірка» коштів за продаж даного майна, наявність причинно-наслідкового зв'язку з такими діями та, як наслідок, завдання позивачці моральної шкоди, суду не надано.

Позивачем не надано належних доказів, щодо обґрунтування та підтвердження порушених прав позивача - заявленим відповідачем ОСОБА_3 як фізичною особою, а не посадовою особою підприємства.

Відповідно до ч. 2. ст. 3 Закону Українри «Про акціонерні товариства», акціонерне товариство не відповідає за зобов'язаннями акціонерів, а акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами.

Посилання позивача на пов'язаність дій - відповідача - фізичної особи з економічними результатами діяльності підприємства без вироку суду, який набрав силу, не можуть бути прийняті судом як підстава для задоволення позовних вимог, обґрунтованих вищезазначеним чином.

Також, Рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.02.2004 року у справі № 1-10/2004 щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) зазначено, що акціонер може захищати свої безпосередні права чи охоронювані законом інтереси, шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання самим акціонерним товариством, учасником якого він є, органами чи іншими акціонерами цього товариства.

На підставі наведеного, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Колегія погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції.

Як при розгляді справи в суді першої інстанції так і до апеляційної скарги не надано належних доказів того, що відповідачем ОСОБА_3 як фізичною особою, а не посадовою особою підприємства порушені права позивача.

Зазначення в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції помилково посилався в ухвалі на Статтею 10 Закону України «Про господарські товариства» визначено права учасників господарського товариства, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» №13 від 24.10.2008 року є помилковим, оскільки зазначенні посилання суду першої інстанції пов'язані з визначенням статусу позивача як члена господарського товариства.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги судові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про продажу посадовими особами ЗАТ «Полярна Зірка» майна ПП «Галина» (прийнятих за результатами розгляду кримінальних справ) є помилковими, оскільки в зазначених доводах апеляційної скарги зазначається на продаж ОСОБА_3 як посадовою особою ЗАТ «Полярна Зірка» майна, а не як фізичною особою, тоді як в позовних вимогах ставиться питання про стягнення з ОСОБА_3 як фізичної особи шкоди на користь позивача.

Всі інші доводи апеляційної скарги про порушення ОСОБА_3 як посадовою особою ЗАТ «Полярна Зірка» по відчуженню майна не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог заявлених позивачем, оскільки як зазначалося вище відповідач пред'явив позов до ОСОБА_3 як до фізичної особи та не довів того, що відповідачем ОСОБА_3 як фізичною особою, а не посадовою особою підприємства порушені права позивача.

На підставі наведеного колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про задоволення заявлених позивачем вимог.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Судді О.А. Ступаков

О.Д. Варикаша

В.А. Станкевич