Справа № 369/3796/15-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л.М.
Провадження № 22-ц/780/4758/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 20.08.2015
УХВАЛА

Іменем України

20 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Сержанюка А.С., Коцюрби О.П.,

та секретаря Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про визнання договору недійсним з моменту укладення, скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку, зобов'язання поновити державну реєстрацію права спільної часткової власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати договір про поділ земельної ділянки, укладений між ним та ОСОБА_3, недійсним, скасувати рішення про державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку та зобовязати поновити державну реєстрацію права спільної часткової власності на земельну ділянку.

Позов мотивований тим, що ним та відповідачем ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 листопада 2013 року, було придбано у спільну часткову власність земельну ділянку площею 1,6096 га, що розташована на території Крюківщинської сільської ради в Київській області, Києво-Святошинського району, у наступних частках: ОСОБА_3 4161/6036 часток земельної ділянки, а ним 1875/6036 часток земельної ділянки.

Згодом, як вказує позивач, у заяві від 30 листопада 2013 року він та відповідач ОСОБА_3 виявили намір поділити земельну ділянку, виділивши 0, 5000 га позивачеві та 1, 1096 га відповідачеві, з виготовленням відповідної документації та правовстановлюючих документів та уклали відповідну угоду.

Позивач вважає, що реєстрація поділу земельної ділянки в існуючому варіанті здійснена на вкрай невигідних для нього умовах, а сам він не надавав ТОВ «ПРОФІЛЬ-ЗЕМЛЯ» доручення на розроблення технічної документації, не затверджував її та не здійснював інших дій, що свідчили б про його згоду чи хоча б обізнаність про такий поділ земельної ділянки, через що, на його думку, технічна документація була розроблена з порушенням вимог чинного законодавства, а державна реєстрація поділу земельної ділянки здійснена неправомірно і необґрунтовано, порушує його права та законні інтереси, що зумовило протиправне позбавлення його права часткової власності на земельну ділянку, а внесені державним реєстратором відомості про поділ земельної ділянки між співвласниками, на думку позивача, не відповідали існуючим на той момент правовідносинам сторін.

За таких умов, існування спірного договору, на думку позивача, свідчить про неправомірність поділу земельної ділянки. Також позивач вважає, що її поділ було здійснено без його відома і участі та на вкрай невигідних для нього умовах, що, на його думку, свідчить про введення його в оману ОСОБА_3 під час укладення даного договору, а тому вважає, що визнаючи недійсним договір, на підставі якого було прийнято рішення про реєстрацію права приватної власності за сторонами на новостворені земельні ділянки, рішення про таку реєстрацію має бути також скасовано судом.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2015 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги ті обставини, що реєстрація на його ім'я новоствореної ділянки відбулася без його згоди, а сам спірний договір був підписаний уже після фактичної реєстрації поділу земельної ділянки, що, на його думку, свідчить про умисне введення його в оману відповідачем під час укладання цього договору.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач під час укладення цього договору навмисно ввів позивача в оману, а технічна документація про поділ належної сторонам земельної ділянки оформлена відповідно до вимог закону, через що підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсним з моменту укладення спірного договору відсутні, а разом з тим відсутні підстави для скасування оспорюваних рішень про державну реєстрацію земельних ділянок та зобовязання поновити державну реєстрацію права спільної часткової власності на земельну ділянку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що за Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 30 листопада 2013 року продавці ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_3 та ОСОБА_2 прийняли у спільну часткову власність земельну ділянку площею 1,6096 га, що розташована на території Крюківщинської сільської ради, в Київській області, Києво-Святошинського району, кадастровий номер :02:002:0151, в наступних частках: ОСОБА_3 4161/6036 часток цієї земельної ділянки, ОСОБА_2 1875/6036 її часток (а. с. 10).

30 листопада 2013 року, позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було видано заяву уповноваженим органам з проханням здійснити поділ зазначеної земельної ділянки на дві окремих частини з наступними площами: перша земельна ділянка площею 0,5000 га, з виготовленням свідоцтва про право власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_2, і друга земельна ділянка площею 1,1096 га, з виготовленням свідоцтва про право власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_3 Разом з тим, у вказаній заяві сторони просили виготовити на виділені земельні ділянки відповідну технічну документацію та документи, що підтверджують право власності на землю (а. с. 16). У подальшому, 10 лютого 2014 року, на підставі цієї заяви, сторони уклали договір, в якому домовились про поділ у натурі цієї ділянки із визначеними частками (а. с. 8-9).

Згідно умов п. 5 цього договору та відповідно до Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-013, № НВ-013, виданих державним кадастровим реєстратором Головного управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області від 23 грудня 2013 року, ТОВ «Профіль Земля» було оформлено документацію із землеустрою щодо розподілу вищевказаної земельної ділянки, яка була поділена наступним чином: ОСОБА_3 виділена в натурі земельна ділянка площею 1,1096 га, кадастровий номер :02:002:5336; а ОСОБА_2 виділена в натурі земельна ділянка площею 0,5000 га, кадастровий номер :02:002:5336 (а. с. 8-9).

Відповідно до умов п. 6 вказаного договору поділ у натурі земельної ділянки припиняє спільну часткову власність на неї між цими особами.

У подальшому, 23 грудня 2013 року державним кадастровим реєстратором було зареєстровано поділ вказаної земельної ділянки у відповідних частках між позивачем та відповідачем (а. с. 9).

Також, зі змісту Постанови Окружного адміністративного суду міста Києві від 17 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Державного кадастрового реєстратора Управління Державного агентства земельних ресурсів України у Києво-Святошинському районі ОСОБА_8, Управління державного агентства земельних ресурсів України у Києво-Святошинському районі Київської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, про визнання дій протиправними, скасування державної реєстрації, що набрала законної сили, вбачається, що технічна документація із землеустрою щодо поділу та обєднання земельних ділянок загальною площею 1,6096 га, що належать ОСОБА_2 та ОСОБА_3, містить усі необхідні документи та оформлена відповідно до вимог закону, зокрема норм ст. 56 Закону України «Про землеустрій» та (а. с. 18-22).

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 7 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до п. 20 вказаної Постанови, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину.

Наявність умислу у діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Проте, позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач під час укладення цього договору навмисно ввів позивача в оману чи будь-яким чином бажав настання інших наслідків, ніж ті, які були передбачені укладеною між сторонами угодою, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні даного позову, оскільки підстав для визнання недійсним спірного договору немає.

Крім того, на думку колегії, місцевий суд дійшов до правильного висновку, що уся технічна документація, яка стосується поділу спірної земельної ділянки та оформлення права власності на новостворене майно, відповідає вимогам закону, а тому судом було ухвалене правильне по суті рішення на підставі належних та допустимих доказів по справі.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: