Справа №490/8313/13-ц 10.02.2015 10.02.2015 10.02.2015
Провадження № 22-ц/784/409/15 Головуючий першої інстанції: Батченко О.В.
Категорія: 5 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Кушнірової Т.Б.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання: Харитоновій І.В.,

за участі відповідача ОСОБА_3, її представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності на поліпшення майна та стягнення грошової компенсації,

в с т а н о в и л а :

В липні 2013 р. ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на поліпшення майна та стягнення грошової компенсації.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що з 14 серпня 2004 р. перебував у шлюбі з ОСОБА_6, з якою вони разом з листопада 2004 р. проживали у належній на праві власності матері останньої - ОСОБА_3 квартирі АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що зі згоди відповідачки він за власні кошти зробив ремонт у вказаній квартирі з переплануванням, а також прибудував балкон, позивач просив суд визнати за ним право власності на будівельні матеріали, витрачені на ремонті та будівельні роботи у квартирі відповідача, та стягнути з неї 33 336 грн. їх вартості.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2014 р. позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 11 926 грн. вартості поліпшення житла та 119 грн. 26 коп. судового збору.

В апеляцій скарзі ОСОБА_3 вказує на безпідставність висновків суду, неправильне застосування положень матеріального права і просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, стягнувши на її користь судові витрати: 166 грн. 68 коп. судового збору та 8 500 грн. вартості правової допомоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, її представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 23 вересня 2004 р. придбана ОСОБА_3 У зв'язку з оформленням добудованого до квартири балкону та збільшення внаслідок цього загальної площі квартирі 04 серпня 2006 р. ОСОБА_3 замість договору купівлі-продажу видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Позивач ОСОБА_5 з 14 серпня 2004 р. перебував у зареєстрованому шлюбі з дочкою відповідача - ОСОБА_6

З листопада 2004 р. їх сім'я з дозволу власника проживала у АДРЕСА_1

Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_5, посилаючись на те, що з дозволу та погодження відповідача він за власні кошти зробив ремонт у зазначеній квартирі з переплануванням та прибудував балкон, а тому має право на відшкодування таких витрат на підставі положень ст.ст. 386, 392 ЦК України як власник будівельних матеріалів.

Задовольняючи позов, суд вважав, що з огляду на доведеність обсягу виконаних особисто позивачем будівельних та ремонтних робіт є підстави для стягнення з відповідача їх вартості на підставі ст.778 ЦК України.

Однак такий висновок суду суперечить вимогам матеріального та процесуального права, а також дійсним обставинам справи.

В силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, на обґрунтування своїх вимог позивач не посилався на наявність між ним та власником квартири - ОСОБА_3 договірних відносин найму житла, але вважав, що набув право власності на зроблені у квартирі поліпшення.

Таким чином, суд задовольняючи позов частково та керуючись положеннями закону, що регулюють правовідносини найму, вийшов за межі заявлених позовних вимог.

Не вбачається наявність між сторонами укладеного договору найму житла і з фактичних обставин справи.

Як вбачається з наявних у справі доказів, позивач проживав у квартирі, власником якої є відповідач, з дозволу останньої як чоловік її дочки лише у період продовження цих сімейних відносин і був при цьому зареєстрований за іншою адресою.

Таким чином, ОСОБА_5 був тимчасовим мешканцем у належній відповідачу квартирі (ст. 98 ЖК України).

У період 2004-2007 років в зазначеній квартирі були проведені ремонті роботи, пов'язані, в тому числі з частковим її переплануванням, та добудовано балкон.

Як роз'яснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 04 жовтня 1991 р. з наступними змінами «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», особи, що брали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю) будинку, якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно.

Таке ж право за цих умов належить членам сім'ї власника жилого будинку, якщо вони брали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст. 156 ЖК обов'язок.

Виходячи з викладеного для з'ясування наявності підстав відшкодування витрат особі, яка приймала участь у проведенні ремонту (будівництва) належного іншій особі нерухомого майна, доведенню підлягає факт участі цієї особи в таких витратах, обсяг проведених робіт та наявність домовленості з власником, що допомога надавалась не безкоштовно.

Вирішуючи спір, суд виходив з доведеності позивачем його витрат на участь у проведенні будівельних та ремонтних робіт в належній відповідачу квартирі на суму 11 926 грн. на підставі наданих позивачем квитанцій.

Між тим, відповідач заперечує проведення позивачем таких витрат на ремонті роботи, їх обсяг, тоді як в порушення положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України ОСОБА_5 не надано переконливих та безперечних доказів як щодо обсягу проведених ним особисто робіт, так і про те, що будівельні матеріали, які були придбані за наданими ним квитанціями, були витрачені саме на здійснення ремонту у квартирі відповідача.

Також позивачем не представлено доказів наявності домовленості з ОСОБА_3, що його участь у проведенні робіт у квартирі не є безкоштовною, а відповідач заперечує як факт участі позивача у ремонті квартирі, так й наявність будь-яких домовленостей з ним з цього приводу.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, є недоведеними, а тому не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного рішення суду в силу положень п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

У зв'язку з постановленням рішення про відмову у позові в силу ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягнення судові витрати - 166 грн. 68 коп. судового збору, який було сплачено за апеляційне оскарження рішення суду (а.с. 167), та витрати на правову допомогу (а.с. 47, 48).

При цьому витрати на правову допомогу підлягають повернення, виходячи з положень ст. 1 Закону України «Про граничні розмірі компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а саме - в розмірі 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що на час вирішення спору становить 487 грн. 20 коп. за годину.

Виходячи з доведених ОСОБА_3 витрат на правову допомогу (а.с. 47, 48) в сумі 8 500 грн., часу, який було витрачено її адвокатом на участь в судових засіданнях в суді першої та апеляційної інстанції (03 год. 13 хвилин), поверненню підлягає 1 737 грн., витрачених на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності на поліпшення майна та стягнення грошової компенсації відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1 737 (тисячу сімсот тридцять сім) грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: