Справа № 161/2817/15-ц Провадження № 22-ц/773/1489/15 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В.В.
Категорія: 2 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Подолюка В.А.,

при секретарі - Вергуну Т.С.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування міста Луцька, Луцького, Ківерцівського та Рожищенського районів, про скасування державної реєстрації транспортних засобів, за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_4, відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідачів Центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування міста Луцька, Луцького, Ківерцівського та Рожищенського району про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобілів та зняття їх з реєстрації. В обґрунтування заявленого позову посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 працівник підприємця ОСОБА_5 - ОСОБА_9, під час виконання трудових обов'язків вчинив ДТП, внаслідок якого загинули чоловік позивача - ОСОБА_10 та неповнолітній син ОСОБА_11. В рамках кримінальної справи позивачем 05 листопада 2008 року від свого імені та в інтересах її малолітньої дочки, а також 27 листопада 2008 року батьками чоловіка було подано цивільні позови про відшкодування з ОСОБА_12 шкоди, завданої злочином, в яких позивачі просили забезпечити позови шляхом накладення арешту на майно та кошти ОСОБА_12 В рамках кримінальної справи постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування ДТП СУ УМВС від 24 грудня 2008 року був накладений арешт на транспортні засоби, що належали ОСОБА_5 Крім того, під час розгляду кримінальної справи у суді ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2010 року №1-158/2010 було накладено заборону відчуження всього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_5, про що у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 11 лютого 2010 року зареєстровано запис за НОМЕР_19.

Позивач також зазначала, що відповідач ОСОБА_5 незаконно зняла з реєстрації та здійснила відчуження транспортних засобів, а тому просила суд визнати недійсними довідки-рахунки та зняти з реєстрації спірні транспортні засоби.

До участі в розгляді справи також як відповідач був залучений ОСОБА_7

23 березня 2015 року позивач ОСОБА_4 подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, а 15 травня 2015 року подала до суду заяву про зміну предмета та підстав позову і просила суд лише скасувати державну реєстрацію спірних транспортних засобів.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа Центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Луцьк, Луцького, Ківерцівського та Рожищенського району про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля - задоволено повністю.

Постановлено скасувати державну реєстрацію наступних транспортних засобів:

- сідлового тягача марки DAF FT 95.380, 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_15, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який 04 квітня 2013 року зареєстрований за ОСОБА_6;

- сідлового тягача марки RENAULT PREMIUM, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_16, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який 04 квітня 2013 року зареєстрований за ОСОБА_6;

- напівпричепа марки TRAILOR, 1993 року випуску, номер кузова НОМЕР_17, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, який 04 квітня 2013 року зареєстрований за ОСОБА_6;

- напівпричепа марки SCHMITZ SPR 27, 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_18, державний реєстраційний номер НОМЕР_4, який 07 червня 2014 року зареєстрований за ОСОБА_7.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 243,60 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь держави судовий збір в сумі 1461,60 гривень.

Не погоджуючись з даним рішенням в частині розподілу судових витрат, позивач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила змінити рішення суду та стягнути судовий збір пропорційно з відповідачів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, кожен зокрема, подали апеляційні скарги, у яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясуванням всіх обставин справи, просили рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 слід задовольнити частково, апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити, рішення місцевого суду скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції свої висновки обґрунтовував тим, що відповідач ОСОБА_5, достовірно знаючи про те, що вироком суду від 12 квітня 2012 року на її майно накладено арешт та звернуто в рахунок стягнення за цивільними позовами, відчужила рухоме майно, що належить їй на праві власності. А тому суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позову та скасування державної реєстрації відчужених транспортних засобів.

Однак, з такими висновками місцевого суду не можна погодитись з огляду на таке.

Апеляційним судом встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду від 12 квітня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 26 червня 2012 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України. Цивільні позови потерпілих, в тому числі потерпілої ОСОБА_4, задоволено частково.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 грудня 2012 року вищевказані вирок Луцького міськрайонного суду від 12 квітня 2012 року та ухвала апеляційного суду Волинської області від 26 червня 2012 року скасовані в частині вирішення цивільних позовів, а справу в цій частині направлено на новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2013 року з урахуванням змін, внесених у нього рішенням Апеляційного суду Волинської області від 03 вересня 2013 року, стягнуто з підприємця ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 197450 грн. матеріальної та 80000 грн. моральної шкоди, завданої злочином.

Крім цього, судом встановлено, що у вересні 2009 року ОСОБА_13 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 та просив поділити в натурі спільно нажите в шлюбі з ОСОБА_5 рухоме майно - зареєстровані за ОСОБА_5 спірні транспортні засоби. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 жовтня 2010 року визнано мирову угоду в даній справі, укладену між позивачем ОСОБА_13 та відповідачем ОСОБА_5, за умовами якої:

за позивачем ОСОБА_14 залишено у приватній власності:

вантажний сідловий тягач DAF FT 95.380, державний номер НОМЕР_5, 1998 року випуску, вартістю 134040 грн.; вантажний сідловий тягач RENAULT PREMIUM, державний номер НОМЕР_6, 1999 року випуску, вартістю 120402 грн.; напівпричіп - рефрижератор TRAILOR, державний номер НОМЕР_7, 1993 року випуску, вартістю 63266 грн.; напівпричіп SCHMITZ SPR 27, державний номер НОМЕР_8, 1998 року випуску, вартістю 140652 грн., а всього майна загальною вартістю 455334 грн.;

- за відповідачем ОСОБА_5 залишено у приватній власності: легковий автомобіль SUZUKI GRAND VITARA, державний номер НОМЕР_9, 2006 року випуску, вартістю 165281 грн.; вантажний сідловий тягач DAF FT 95.380, державний номер НОМЕР_10, 1998 року випуску, вартістю 134040 грн.; напівпричіп - рефрижератор CHEREAU, державний номер НОМЕР_20, 1994 року випуску, вартістю 105821 грн.; причіп бортовий PACTON TKD 339, державний номер НОМЕР_11, 1995 року випуску, вартістю 47166 грн., а всього майна загальною вартістю 455334 грн.

Також судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 14 березня 2013 року позов ОСОБА_13 до першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, ОСОБА_5 про звільнення майна з-під арешту задоволено та звільнено з-під арешту та скасовано заборону на відчуження автомобілів: вантажний сідловий тягач DAF FT 95.380, державний номер НОМЕР_12, 1998 року випуску; вантажний сідловий тягач RENAULT PREMIUM, державний номер НОМЕР_13, 1999 року випуску; напівпричіп - рефрижератор TRAILOR, державний номер НОМЕР_14, 1993 року випуску; напівпричіп SCHMITZ SPR 27, державний НОМЕР_21, 1998 року випуску.

На підставі даного судового рішення було знято з реєстрації спірні транспортні засоби та в подальшому 04 квітня 2013 року на підставі довідок-рахунків відчужено їх відповідачу ОСОБА_6 та 07 червня 2014 року відповідачу ОСОБА_7 (а.с. 24-26, 44).

Зазначене рішення Луцького міськрайонного суду від 14 березня 2013 року було скасоване рішенням апеляційного суду Волинської області 21 серпня 2014 року (а.с. 19).

Отже, колегією суддів встановлено, що на час відчуження та постановки на реєстрацію за новими власниками зі спірних транспортних засобів було знято арешт та заборону відчуження.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що на час відчуження та постановки на реєстрацію спірних транспортних засобів існувала заборона на таке відчуження, не відповідає встановленим обставинам справи, а тому є неправильним.

Відповідно до пунктів 7, 8 Прядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. № 1371) (далі - Порядок) власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух»).

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою:

довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Як встановлено в судовому засіданні, довідки-рахунки, на підставі яких здійснено державну реєстрацію (перереєстрацію) спірних транспортних засобів у встановленому порядку визнаними недійсними не були, а тому на переконання колегії суддів, у суду першої інстанції не було жодних законних підстав приймати рішення про скасування державної реєстрації спірних транспортних засобів без визнання недійсними довідок-рахунків, оскільки вищевказаним порядком передбачено обов'язок власників зареєструвати транспортний засобів у десятиденний термін після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув і прийшов до неправильного висновку про задоволення позову. У зв'язку з допущеними судом першої інстанції порушеннями норм матеріального права та невідповідністю його висновків обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову про скасування державної реєстрації транспортних засобів.

Крім цього, місцевим судом неправильно вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачем ОСОБА_4 при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 243,60 грн. і подано заяву про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення, яка була задоволена судом першої інстанції. Після уточнення позовних вимог позивачем заявлялось чотири позовні вимоги немайнового характеру і рішення суду ухвалювалось за розглядом цих позовних вимог, однак у своєму рішенні суд першої інстанції, задовольнивши позов, стягнув з позивача судовий збір в розмірі 1461,60 грн.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі, коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Отже, позивачу ОСОБА_4 при зверненні з даним позовом необхідно було заплатити 974,4 грн.

Суд на зазначене уваги не звернув, і з порушенням закону стягнув з позивача (задовольнивши її позов) судовий збір в розмірі більшому, ніж це передбачено законом.

Згідно з частиною 5 статті 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем було сплачено 243,6 грн., до стягнення з ОСОБА_4 за подання позову до суду необхідно достягнути 730,8 грн. (974,4 грн. - 243,6 грн.).

Крім цього, при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції позивачем сплачено судовий збір в розмірі 121,8 грн. В подальшому позивач подала заяву про відстрочення сплати судового збору і ухвалою апеляційного суду Волинської області від 23 жовтня 2015 року було задоволено заяву позивача ОСОБА_4 та відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення в справі, а тому з позивача необхідно достягнути 365,40 грн. судового збору (974,4 грн. * 50 % - 121,8 грн.).

Всього з позивача ОСОБА_4 необхідно стягнути 1097,2 грн. судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 задовольнити частково.

Апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2015 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування міста Луцька, Луцького, Ківерцівського та Рожищенського районів, про скасування державної реєстрації транспортних засобів відмовити.

Стягнути з позивача ОСОБА_4 в дохід держави 1097 (одну тисячу дев'яносто сім) грн. 20 коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: