АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Галичанського А. Д.

суддів: Чупікової В.В., Яремка В.В.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2, їх представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Другої чернівецької державної нотаріальної контори в особі державного нотаріуса Суружіу Наталії Дмитрівни, Чернівецького міського управління юстиції про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 20 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину в якій вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їхній батько ОСОБА_1 Після його смерті спадкоємцями за законом є тільки позивачі.

Зазначали, що до складу спадкового майна, після смерті батька входить будинковолодіння по АДРЕСА_1 право власності на яке зареєстроване 09.08.1950 року за ОСОБА_1 на підставі рішення Чернівецького міськвиконкому від 25.07.1950 року. Вказують, що з часу отримання свідоцтва на право власності і до теперішнього часу будинковолодіння неодноразово перебудовувалось та мала місце добудова нових господарських будівель та споруд, про що свідчить довідка ЧКОБТІ від 30.09.2014 року, проте вказані добудови здійснені без належних на те дозволів.

____________________________________________________________________________________________

№ 22-ц/794/818/15 р. Головуючий у 1-й інстанції Мілінчук С.В.

категорія 39 Доповідач Галичанський А.Д.

Вказували, що після смерті батька фактично прийняли спадщину, оскільки на момент його смерті проживали разом із ним.

02.04.2014 року позивачі звернулись до Другої Чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки заявниками не надано оригіналу правовстановлюючого документу на вищевказане будинковолодіння. Вважають таку відмову необґрунтованою та незаконною.

Дійсно, у позивачів відсутній оригінал правовстановлюючого документу на будинковолодіння по АДРЕСА_1, оскільки в період із 1948 року по 1991 рік там були зведені нові господарські будівлі та споруди, які вважаються самочинним будівництвом. Проте, позивачі переконані, що право власності на збудовані споруди виникло у їх батька обґрунтовано, оскільки посилаючись на діючі на той час нормативні акти, що регулюють порядок реєстрації будинків та домоволодінь, право власності набувалось на підставі записів у господарських книгах, що може бути представлено нотаріусу та є підставою для видачі їм свідоцтва про право на спадщину.

На підставі викладеного, позивачі просили суд ухвалити рішення, яким визнати незаконною та скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язати Чернівецьке міське управління юстиції в особі другої Чернівецької державної нотаріальної контори розглянути заяву та видати позивачам свідоцтво про право власності на 1/2 частину кожному житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі поданих документів без проведення перереєстрації права власності на будинок в реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 20 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянти просять скасувати вищезазначене рішення суду, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вважають, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, ухвалене з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з правомірності відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки за адресою по АДРЕСА_1 знаходиться будинковолодіння, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_1, згідно свідоцтва на право власності від 09.08.1960 року, проте такий правовстановлюючий документ у спадкоємців відсутній та спадкоємцями не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. При цьому, право спадкоємців на спадщину може бути визнано в судовому порядку.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на будинковолодіння по АДРЕСА_1, видане свідоцтво про право власності від 09.08.1950 року № 1024, з якого вбачається, що вищезазначене нерухоме майно належить на праві власності ОСОБА_1, записано в реєстрову (кадастрову) книгу під № 575, кн.9, стор.43, дата реєстрації 17.09.1950 року (а.с.87).

Відповідно до частин 3,4 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІV « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають

державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з

моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за

таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно

до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

За таких обставин право власності спадкодавця ОСОБА_5 було зареєстровано у встановленому порядку, згідно діючого станом на 09.08.1950 рік законодавства і чинним законодавством не передбачено повторної перереєстрації в Реєстрі речових прав на нерухоме майно тих прав, що виникли та були зареєстровані у встановленому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.46 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та

документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Як вбачається з матеріалів справи нотаріусом Другої чернівецької державної нотаріальної контори було витребувано інформацію з Чернівецького комунального ОБТІ щодо майна, що значиться за померлим ОСОБА_1 (а.с.79). Однак, правовстановлюючий документ на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1, необхідний для вчинення нотаріальної дії нотаріусом не витребуваний. При цьому, спадкоємці згідно чинного законодавства не наділені правом одержувати такі документи за їх зверненнями.

Відповідно до 548 ЦК УРСР, яка діяла на час відкриття спадщини для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння

спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Як встановлено, спадкоємці на день відкриття спадщини фактично вступили у володіння спадковим майном і за таких обставин прийняли спадщину.

Відповідно до статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Вищезазначених норм матеріального права та обставин справи суд першої інстанції не врахував та прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, що у відповідності до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову, оскільки Чернівецьке міське управління юстиції є неналежним відповідачем у даній справі.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 20 квітня 2015 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного нотаріуса Другої чернівецької державної нотаріальної контори в особі державного нотаріуса Суружіу Наталії Дмитрівну від 05 травня 2014 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Зобов'язати державного нотаріуса Другої чернівецької державної нотаріальної контори Суружіу Наталію Дмитрівни вчинити дії по витребуванню оригіналу свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що залишилося після смерті ОСОБА_1, померлого 02 вересня 2000 року з подальшим вирішенням питання про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: