Справа № 363/89/15 Головуючий у І інстанції Підкураганний В. В.
Провадження № 22-ц/780/3169/15 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 56 03.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

03 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Приходька К.П.,

суддів Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

при секретарі: Ромашини І.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів,-

встановила:

у січні 2015 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом.

В позові просила визнати неправомірним підвищення процентної ставки починаючи з 01 серпня 2014 року; припинити дію, яка призвела до підвищення процентної ставки за кредитним договором та відновити становище, яке існувала до 01 серпня 2014 року.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 30 вересня 2005 року між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір № 014/4038/74/19578 на суму 40 000 доларів США строком на 240 місяців під 12,5% річних. 16 серпня 2014 року нею було отримано лист від відповідача про необхідність укладання договорів страхування предмета іпотеки та особистого страхування від нещасних випадків, а також про те, що у разі невиконання цих зобов»язань, банк збільшить процентну ставку за кредитом на 5% річних.

18 серпня 2014 року, звернувшись до банку їй стало відомо про те, що з 01 серпня 2014 року банк в односторонньому порядку підвищив процентну ставку за кредитним договором до 17,5% річних. Такими неправомірними діями, на думку позивачки, банк порушив становище її права як позичальника.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» щодо підвищення процентної ставки починаючи з 01 вересня 2014 року за кредитним договором від 30 вересня 2005 року №014/4038/74/19578 та додатковою угодою до кредитного договору від 20 квітня 2010 року за №5, укладеними між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3.

У задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 лютого 2015 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові в повному обсязі.

Зазначив, що рішення незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції не повно та не всебічно з»ясував обставини справи.

В доводах апеляційної скарги посилається на те, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору що у разі невиконання відповідачкою зобов»язань, банк має право збільшити процентну ставку за кредитом на 5% річних.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 вересня 2005 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір 014/4038/74/19578, згідно якого банк надавав позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 40 000 доларів США строком на 240 місяців, з 30 вересня 2005 року по 30 вересня 2025 року, з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 15,5% річних Згідно додатку №2 до того ж договору відсоткова ставка по кредиту складає 12,50 %.

30 вересня 2005 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки майнових прав до договору від 30 вересня 2005 року №014/4038/74/19578, згідно якого ОСОБА_3 передала в іпотеку банку нерухомість, що стане її власністю в майбутньому за Інвестиційним договором від 28 вересня 2005 року, що укладений між ОСОБА_3 та АТ «Київська пересувна механізована колона № 2».

20 квітня 2010 року між сторонами було укладено додаткову угоду №5 до кредитного договору від 30 вересня 2005 року №014/4038/74/19578, у тому числі, щодо порядку обов»язку позичальника укладати договори страхування майна, що перебуває в іпотеці.

Листом-повідомленням, який надійшов до Центру поштового зв»язку №10 12 серпня 2014 року та отриманий позивачкою 16 серпня 20014 року, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомлено ОСОБА_3, про збільшення процентної ставки за користування кредитом на 5% (до 17,5%) у зв»язку із невиконання умов додаткової угоди до кредитного договору щодо укладення договорів страхування.

18 серпня 2014 року між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування майна, предметом якого є 3-х кімнатна квартира загально площею 69,51кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Відповідно до копії квитанції від 18 серпня 2014 року №N17L841026 ОСОБА_3 було сплачено страховий платіж у сумі 435 грн. 80 коп.

18 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського відділення №1 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з заявою про зниження процентної ставки по кредиту від 30 вересня 2005 року №014/4038/74/19578 у зв'язку з укладенням нею договору страхування майна. Зниження процентної ставки просила здійснити з 01 серпня 2014 року, оскільки про підвищення процентної ставки їй стало відомо лише 16 серпня 2014 року.

Як вбачається із примірнику кредитного договору від 30 вересня 2005 року, укладеного між сторонами по справі, позичальник (ОСОБА_3), повинна була протягом всього періоду дії кредитного договору поновлювати дію договорів страхування та надавати кредитору примірник платіжних документів про сплату страхових внесків (пункт 5.6. Кредитного договору).

Також, у пункті 3.1. додаткової угоди від 20 квітня 2010 року, укладеної між банком та ОСОБА_3, також йшлося про обов»язок позивачки поновлювати дію договорів страхування протягом усього строку дії кредитного договору та надавати до банку примірники договорів страхування і документів про сплату страхових внесків у повному обсязі.

П. 3.3. додаткової угоди передбачено юридичні наслідки невиконання позичальником зобов'язань, викладених у пункті 3.1. тієї ж угоди, а саме: підвищення розміру процентної ставки на 500 базисних пунктів, із аналізу змісту правочинів можна зробити висновок про те, що 5% і є еквівалентом 500 базисних пунктів.

У ст.626 ЦК України визначено поняття договору. Так, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

В той же час, у статті 627 ЦК України йдеться про те, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

У відповідності до ст.ст.628-629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачка несвоєчасно виконала умови зазначених кредитного договору та додаткової угоди щодо своєчасного укладення договорів страхування та інформування про це банку.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про правомірність дій банку, які полягали у підвищенні відсоткової ставки за кредитним договором на 5% починаючи із 01 серпня 2014 року. Посилання позивачки про її необізнаність умов за додатковою угодою судом до уваги не беруться, оскільки із примірнику того документу вбачається, що із його змістом ОСОБА_3 ознайомилася під розпис.

В той же час, суд першої інстанції вірно зауважив, що не може погодитися про наявність достатніх підстав у відповідача по справі для нараховувати суму по сплаті відсотків за кредитним договором із їх збільшенням на 5% починаючи із 1 вересня 2014 року.

Так як, 18 серпня 2014 року між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування предмету іпотеки.

Згідно з п.3.5. додаткової угоди, процентна ставка, змінена відповідно до пункту 3.3. цієї додаткової угоди знижується до розміру, що діяв до моменту її підвищення згідно пункту 3.4., в перший робочий день місяця і далі наступного за місяцем, в якому позичальник належним чином виконав зобов'язання, встановлені пунктами 3.1-3.2 цієї додаткової угоди. Таким чином, з урахування виконання позивачкою зобов'язань щодо страхування майна, що перебувало в іпотеці, підстав для нарахування підвищеної відсоткової ставки банк не мав.

Тому, судом першої інстанції правильно зазначив про достатність визначених законом підстав для часткового задоволення позовної вимоги ОСОБА_3 про визнання неправомірним підвищення процентної ставки, але починаючи із 01 вересня 2014 року.

Що стосується позовних вимог про припинення дії, яка призвела до підвищення процентної ставки за кредитним договором та відновлення становища, яке існувала до 01 серпня 2014 року, то судом першої інстанції правильно зауважив, що немає підстав для їх задоволення, оскільки як вбачається із письмових заперечень банку на позов та й повідомлено у судовому засіданні позивачкою, на час розгляду справи в суді відсоткова ставка за користування кредитними коштами обраховується без підвищення на 5%. Тому, підстав стверджувати про триваючу дію зі сторони банку, яка порушує права позивачки, як позичальника - немає. Як і підстав для відновлення становища, що існувало до 01 серпня 2014 року, так як протягом серпня місяця 2014 року відповідач мав право на нарахування відсотків за кредитним договором у збільшеному розмірі.

Тому доводи апелянта в апеляційній скарзі про порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку задовольнивши позов частково.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційні скарги і залишити рішення суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відхилити, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді