Справа № 22-ц-3560/11 Головуючий у І інстанції Орел А.С.
Категорія 52 06.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

04 серпня 2011 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Мережко М.В.,

суддів: Оношко Г.М., Семенцова Ю.В.,

при секретарі: Сашко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Славутицького міського суду Київської області від 31 січня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю - фірма «Відродження Полісся», треті особи - Акціонерний комерційний банк «Форум», Управління Пенсійного фонду України в м. Славутич, про захист трудових прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2010 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням доповнень та уточнень просив:

1) стягнути з відповідача на його користь: заборгованість по заробітній платі в розмірі 95687, 78 грн.; суму компенсації втраченої частини заробітку через простій не з вини працівника - 15404,88 грн; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в розмірі 10527,22 грн.; 3% річних від суми простроченого грошового зобов'язання в сумі 3434,84 грн.; індексацію заробітної плати за період з жовтня 2006 року по вересень 2009 року в сумі 1259,66 грн.; моральну шкоду в розмірі 8000 грн.;

2) визнати факти, що мають юридичне значення, від яких залежить зміна майнових прав позивача - фізичної особи, застрахованої в системі загальнообов'язкового державного страхування, а саме: факт безперервної роботи позивача у відповідача протягом 50 повних місяців та 23 днів ( з 09.10.2006 року по 31.12.2010 року ); факт зменшення розміру заробітку позивача в сумі 15404,88 грн. через простій не з вини працівника за період з 24.12.2009 року по 31.12.2010 року; факт нарахованої суми заробітку позивача у відповідача у розмірі 109580,80 грн. за період безперервної роботи з 01.01.2009 року до 31.12.2010 року, у т.ч.: за повних 12 місяців у 2009 році - 71908, 65 грн., з них у січні 2009 року суму 2009,72 грн.; у лютому 2009 року суму 2126,44 грн.; у березні 2009 року суму 2144,50 грн.; у квітні 2009 року суму 2156,55 грн.; у травні 2009 року суму 13200,00 грн.; у червні 2009 року суму 9809,51 грн.; у липні 2009 року суму 4600,00 грн.; у серпні 2009 р. суму 8785,11 грн.; у вересні 2009 року суму 4442,68 грн.; у жовтні 2009 року суму 9207,36 грн.; у листопаді 2009 р. суму 9208,18 грн.; у грудні 2009 року суму 4218,60 грн.; за повних 12 місяців у 2010 року суму 37672,15 грн. (зменшену через простій), з них: у січні 2010 р. суму 3097,95 грн., у лютому 2010 року суму 3097,95 грн.; у березні 2010 року суму 3122,29 грн.; у квітні 2010 року суму 3141,81 грн.; у травні 2010 року суму 3141,81 грн.; у червні 2010 року суму 3141,81 грн.; у липні 2010 року суму 3142,15 грн.; у серпні 2010 року суму 3142,15 грн.; у вересні 2010 року суму 3142,15 грн.; у жовтні 2010 року суму 3143,77 грн.; у листопаді 2010 р. суму 3178,23 грн.; у грудні 2010 року суму 3180,08 грн.;факт невидачі відповідачем у 2010 році витребуваних відповідачем довідок про розмір заборгованості з заробітної плати позивача та про розмір несплачених страхових внесків до цільових державних фондів.

3) визнати інші факти, що мають юридичне значення, від яких залежить зміна майнових прав позивача для отримання матеріальної допомоги у місцевому центрі зайнятості після звільнення з підприємства-відповідача, а саме визнати:факт того, що за період з 20.01.2010 року по дату прийняття рішення суду у відповідача були відсутні керівник підприємства та інші повноважні особи для прийняття управлінських рішень щодо звільнення працівників відповідно до вимог законодавства, а також для видачі належних довідок, встановлених законодавством для засвідчення факту роботи позивача на підприємстві відповідача, про середню заробітну плату, про розмір заборгованості по заробітній платі, про доходи позивача та інших довідок, що видаються виключно підприємством.

Заочним рішенням Славутицького міського суду Київської області від 31 січня 2011 року позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю - фірма «Відродження Полісся» на користь ОСОБА_2 46272,92 грн. заборгованості по заробітній платі та 1259,66 грн. суми індексації заробітної плати, всього 47532,58 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалите нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком.

Згідно з положеннями ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року ( із змінами) до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, застосовується тримісячний строк (ст. 233 КЗпП України).

Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 33 Закону України «Про оплату праці» передбачено в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індексація індивідуальної заробітної плати підлягає згідно з чинним законодавством.

Порядок індексації заробітної плати встановлено Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та «Порядком проведення індексації грошових доходів населення», затверджених Постановою КМ України №1078 від 17.07.3003 року.

Зокрема, ст. 34 Закону «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 КЗпП України простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13 у справах за позовами про оплату простою необхідно виходити як із правил ст.113 КЗпП України, так і з відповідних норм інших актів законодавства, маючи на увазі , що оплата простою не з вини працівника у розмірі не нижче двох третин тарифної ставки ставиться у залежність від повідомлення про початок простою власника або уповноважений ним орган у тому разі, коли не йдеться про простій певного структурного підрозділу чи всього підприємства.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно наказу ТОВ фірми «Відродження Полісся» від 9 жовтня 2006 року №п/К 001149 позивач був прийнятий на роботу на посаду юрисконсульта.

Згідно Статуту фірми «Відродження Полісся» фірму створено на підставі Установчого договору між учасниками (засновниками) в особі Федорова Т.А. та Федорової Г.І.

Генеральним директором фірми призначено Федорова Т.А.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 08.07.2009 року по справі за позовом АКБ «Форум» до Федорова Т.А., Федорової Г.І. про зобов`язання уступки майнових (корпоративних) прав на частки в статутному фонді господарського товариства зобов`язано відповідачів уступити АКБ «Форум» свої майнові (корпоративні) права на частки в статутному фонді ТОВ «Відродження Полісся», що становлять 100% статутного фонду з наступною реєстрацією в Єдиному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та внесення змін до Статуту товариства.

По справі встановлено, що ТОВ фірма «Відродження Полісся» припинило свою господарську діяльність в січні 2010 року, на підприємстві відсутні керівник підприємства та інші уповноважені на управління підприємством службові особи. Останній табель обліку робочого часу працівників, які не звільнені з роботи, затверджений генеральним директором за грудень 2009 року. Підприємство знеструмлено у грудні 2009 року, будь - яка виробнича та управлінська діяльність не ведеться. Майно підприємства взято під охорону приватним підприємством «Форум охорона», діяльністю якого керує АКБ «Форум». 20 січня 2010 року генеральний директор ТОВ фірма «Відродження Полісся» Федоров Т.А. звільнився з роботи за власним бажанням.

Згідно з розрахунком заборгованості по заробітній платі працівників ТОВ «Відродження Полісся», складеного провідним контролером-ревізором КРВ м. Славутича, заборгованість відповідача перед позивачем за період з 01.08.2008 року по 01.10.2009 року становить 46272,92 грн.. Сума індексації заробітної плати з жовтня 2006 рік по вересень 2009 рік становить 1259,66 грн.

Рішення в частині стягнення заборгованості по заробітні платі та суми індексації в розмірі 47532,58 грн. за даний період позивач не оскаржує.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення заробітної плати за час простою.

Доводи позивача щодо даних обставин, з посиланням на наказ генерального директора фірми «Відродження Полісся» Федорова Т.А. від 30.11.2009 року обґрунтовано відхилені судом.

З урахуванням рішення Славутицького міського суду Київської області від 08.07.2009 року, обсягу повноважень Федорова Т.А., відсутності в наказі терміну, на який призупиняється діяльність підприємства, припинення у повному обсязі господарської діяльності на невизначений час, відсутність органів управління, звільнення за власним бажанням генерального директора, підприємство не можна вважати таким, що перебуває в режимі простою у розумінні ч. 1 ст. 34 КЗпП України, за час якого оплата праці проводиться за правилами ч. 1 ст. 113 цього Кодексу.

З оглядку на викладене, надані позивачем табелі обліку робочого часу та розрахунки оплати праці після припинення діяльності підприємства, які складені особисто позивачем та іншими не уповноваженими особами, не можуть вважатися підставами для виникнення зобов'язань підприємства перед позивачем.

Колегія суддів вважає правильним рішення суду в частині відмови позивачу у застосуванні індексу інфляції та відповідальності за порушення грошового зобов`язання у виді 3% річних від простроченої суми.

Висновок суду, що положення ст. 625 ЦК України до спірних трудових відносин не застосовується відповідає вимогам закону.

Колегія суддів погоджується також з рішенням суду в частині відмови позивачу у вимогах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить зміна майнових прав позивача.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову в цій частині, суд обґрунтовано виходив з положень ст. 256 ЦПК України, та дійшов правильного висновку, що для встановлення фактів, які просить встановити позивач у судовому порядку, законодавством встановлено інший порядок.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, правильно визначив правовідносини між сторонами і застосував норми матеріального права, що регулюють ці правовідносини.

В апеляційній скарзі не приведено доводів, які б спростували висновки суду, викладені в рішенні.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухваленні нового рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Славутицького міського суду Київської області від 31 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційного суду.

Головуючий

Судді