Справа № 526/1610/15-ц
Провадження № 2/526/733/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2015 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Тищенко Л.І.

при секретарі Лопушняк Т.П.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гадяч цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення частки зі спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на ? частину квартири та встановлення порядку користування квартирою,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визначення частки зі спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на ? частину квартири та встановлення порядку користування квартирою.

У своїй позовній заяві позивач вказує, що з 2000 року вона знаходилася з ОСОБА_3 у фактичному шлюбі, а 21 грудня 2005 року офіційно зареєструвала шлюб з відповідачем. 01.01.2006 року у них народився син ОСОБА_4. Від першого шлюбу вона також має повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час проживає окремо. Їх сім`я протягом тривалого часу проживала у квартирі її матері, житлова площа якої була занадто малою для них. 10 жовтня 2007 року вони купили трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1. У 2015 році сімейні стосунки між ними зіпсувалися, в звязку з чим між ними виникають постійні конфлікти, в процесі яких чоловік вимагає від неї залишити квартиру, оскільки вважає, що квартира є його особистою власністю. У позивачки немає іншого житла і вона не може забезпечити себе та неповнолітнього сина іншим житлом. Оскільки їхня квартира є спільним сумісним майном подружжя, а ОСОБА_3 добровільно не визнає, що ? частина вказаного житла належить їй, тому вона вимушена звернутися до суду за вирішенням питання про визначення частки зі спільного сумісного майна подружжя в розмірі ? частини квартири, визнання за нею права власності на дану частину в квартирі та визначення порядку користування нею. Загальна площа вказаного житлового приміщення становить 43,7 кв.м., житлова площа 31,2 кв.м., тобто їй з відповідачем припадає по 15,6 кв.м. житлової площі. ОСОБА_3 зайняв найбільшу житлову кімнату площею 17 кв.м. тоді, як позивач разом з сином претендує на дві житлові кімнати відповідно 0,8 кв.м. та 6,2 кв.м., тобто менше ніж припадає на ? частину та не заперечує, щоб кухня, коридор, ванна кімната та сарай в підвалі залишились у загальному користуванні. Крім того, позивач у своїй позовній заяві просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги щодо визнання за нею права власності на ? частину квартири та встановлення порядку користування нею та відмовилася від вимог в частині стягнення з відповідача судових витрат, понесених нею, в звязку з подачею даного позову до суду.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнав частково, а саме не заперечував проти встановлення запропонованого позивачем порядку користування квартирою та не визнав позовних вимог ОСОБА_1, в частині визнання за нею права власності на ? частину квартири, пояснюючи тим, що квартира дійсно придбана під час шлюбу з позивачкою, але частина коштів була надана його батьком, які вони з дружиною не повернули, тому він вважає, що підлягаю поділу лише частина квартири, за яку були сплачені ним кошти, узяті в кредит.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази надані сторонами, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення частки зі спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на ? частину квартири та встановлення порядку користування квартирою підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 грудня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Як свідчить свідоцтво про народження, відповідач ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі договору купівлі продажу квартири від 10 жовтня 2007 року, посвідченого нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі під № 1720, встановлено, що відповідач ОСОБА_3 прийняв у власність трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2, жилою площею 31,2 кв.м., загальною площею 43,7 кв.м., що в цілому складається з: коридора 3,8 кв.м., ванної кімнати 2,5 кв.м., кухні 6,2 кв.м., кімнати 1 жилою площею 17 кв.м, кімнати 2 жилою площею 8,0 кв.м., кімнати 3 жилою площею 6,2 кв.м., розташованої на земельній ділянці фонду місцевої ради, до квартири відноситься сарай у підвалі.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого ОСОБА_3 підприємством технічної інвентаризації та експертиз «Інвентаризатор» 14 листопада 2007 року, значиться, що ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу від 10.10.2007 року, є власником трьохкімнатної квартири в цілому, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Приписами ст. 60, 61 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України презюмується, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, Спільною сумісною власністю відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України є спільна власність двох і більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

У відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦК України , у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 придбана за час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3, тому є спільною сумісною власністю подружжя, виходячи зі змісту ст. 372 ЦК України, частки сторін у спільній сумісній власності, а саме в квартирі, є рівними, тобто становлять по 1/2 частині за кожним.

Спірне житло придбане сторонами у шлюбі та є їхньою спільною сумісною власністю, проте його одноосібним власником зареєстровано ОСОБА_3, який не визнає права своєї дружини на цю квартиру.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частину квартири є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" - квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Крім того, ч. 1 ст. 66 СК України передбачено, що подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

У технічному паспорті на квартиру № 1 в житловому будинку № 130 по вул. 50 років Жовтня, в м. Гадяч Полтавської області зазначено, що квартира житловою площею 31,2 кв.м., загальною площею 43,7 кв.м. складається з трьох житлових кімнат, позначених у технічному паспорті: перша кімната (4) 17 кв.м., друга кімната (5) 8 кв.м., третя кімната (6) - 6,2 кв.м., кухня (3) 6,2 кв.м., ванна кімната (2) 2,5 кв.м., коридор (1) 3,8 кв.м. До квартири відноситься сарай в підвалі.

Виходячи з даних технічного паспорту на квартиру, розмір ідеальних часток позивача та відповідача у спільній власності складає по 15,6 кв.м. за кожним житлової площі.

Позивач у своїх позовних вимогах, враховуючи також інтереси неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4, що також проживає у спірній квартирі, просить виділити їй у користування дві житлові кімнати - № 5, площею 8 кв.м. та № 6 площею 6,2 кв.м., що в цілому є меншими за її ідеальну частку на 1,4 кв.м., в користування відповідача виділити житлову кімнату № 4, площею 17 кв.м.

При встановленні порядку користування спірним житловим приміщенням у спосіб, визначений ОСОБА_1, право відповідача на користування та володіння його ідеальною часткою у квартирі не порушено. Окрім того, відповідач у судовому засіданні не заперечував проти запропонованого позивачем порядку користування квартирою.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині встановлення порядку користування квартирою є такими, що ґрунтуються на вимогах закону, та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 60, 61 СК України, ст.ст. 368, 372, 383, 392 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення частки зі спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на ? частину квартири та встановлення порядку користування квартирою задовольнити.

Визначити за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 частки у спільному сумісному майні подружжя, яким є квартира АДРЕСА_3 по ? частині за кожним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, загальною площею 43,7 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м.

Встановити порядок користування квартирою № 1 по вул. 50 років Жовтня, 130 в м. Гадяч Полтавської області, а саме:

виділити ОСОБА_1 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у користування житлову кімнату № 5 площею 8 кв.м. та кімнату № 6 площею 6.2 кв. м.;

виділити ОСОБА_3 у користування житлову кімнату № 4 площею 17 кв.м.;

кухню № 3 площею 6.2 кв.м., ванну кімнату № 2 площею 2,5 кв.м., коридор № 1 площею 3,8 кв.м. та сарай в підвалі будинку залишити у загальному користуванні.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Гадяцький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Головуюча: Л. І. Тищенко