Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 04 квітня 2010 року по дорозі «Стрілки-Тур'є Старосамбірського району Львівської області ОСОБА_4, перебуваючи за кермом мотоцикла у стані алкогольного сп'яніння, не впорався із керуванням транспортним засобом, виїхав на зустрічну смугу й ліве узбіччя та вчинив на нього наїзд передньою частиною мотоцикла.

Внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження: відкриту черепно-мозкову травму важкого ступеня з переломом кісток основи черепа, склепіння та лицевого скелету, забій головного мозку, садна справа акулової ділянки носа, щоки та синець під лівим оком, закритий перелом лівого стегна, які утворилися при зіткненні з передньою частиною мотоцикла з наступним падінням обличчям на рульове управління мотоцикла, а потім падінням на дорожнє покриття задньою частиною тіла.

Вину ОСОБА_4 у вчиненні ДТП встановлено вироком у кримінальній справі від 02 липня 2012 року.

Власник мотоцикла ОСОБА_5 свідомо дозволив ОСОБА_4 керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, а тому повинен спільно з ним відшкодувати завдану ДТП шкоду.

Документально витрати на лікування підтверджуються на суму 33 458, 36 грн та 3 189, 98 грн, витрачених на проїзд його рідними. Разом з тим, фактично витрати на лікування становлять 30 000 доларів. Крім того, він (позивач) отримав до ДТП «зелену карту» для виїзду в США, вартість оформлення якої у розмірі 7 949, 24 грн підлягає стягненню із відповідачів. Додаткові витрати, викликані необхідністю спеціального медичного догляду, становлять 41 292 грн. Також він мав можливість отримувати заробіток у США, де мінімальна заробітна плата 7, 25 доларів США за годину, тому втрачений за три роки заробіток становить 36 192 доларів США. На відшкодування моральної шкоди просив стягнути із відповідачів 50 000 грн.

Враховуючи відшкодовану ОСОБА_4 суму витрат на лікування та додаткових витрат у розмірі 87 000 грн, позивач просив стягнути із відповідачів втрачений заробіток у розмірі 36 192 доларів США та моральне відшкодування у розмірі 50 000 грн.

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 14 квітня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно із ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 49 989, 58 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 34 992, 71 грн на відшкодування моральної шкоди та 117 398, 80 грн втраченого за період із 21 липня 2010 року по 01 грудня 2013 року заробітку. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 14 996, 74 грн на відшкодування моральної шкоди та 50 613, 72 грн втраченого за період із 21 липня 2010 року по 01 грудня 2013 року заробітку. В іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

При вирішенні справи судами встановлено, що 04 квітня 2010 року сталася, за наслідками якої ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження.

Висновком МСЕК від 21 липня 2010 року ОСОБА_3 встановлено ІІ групу інвалідності, 80 % втрати загальної працездатності.

Вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 02 липня 2012 року винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_4

Згідно положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ч. 4 ст. 1187 ЦК України).

За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер та обсяг моральних страждань позивача, пов'язаних з ушкодженням його здоров'я внаслідок дії джерел підвищеної небезпеки, і при цьому виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

У межах апеляційного розгляду справи розмір цієї суми не оспорювався, а тому підстав для скасування рішення апеляційного суду в цій частині немає.

На ОСОБА_5 обов'язок відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом позивача, покладено на підставі положень ч. 4 ст. 1187 ЦК України, у зв'язку з тим, що він як володілець джерела підвищеної небезпеки передав транспортний засіб у керування особи, що перебувала у стані алкогольного сп'яніння. Ступінь вини ОСОБА_5 у завданні шкоди апеляційний суд визначив у 30 %, що ним у касаційному порядку не оскаржується. Перегляд рішення апеляційного суду щодо обов'язку ОСОБА_5 відповідати за позовом за касаційною скаргою ОСОБА_4 змістом ст. 335 ЦПК України не передбачається.

Доводи касаційної скарги про те, що сплачені добровільно за розписками кошти у загальному розмірі 87 000 грн покривають усі витрати позивача, у тому числі відшкодовують моральну шкоду, відхиляються з огляду на таке.

За розпискою від 14 серпня 2010 року ОСОБА_7 одержала від ОСОБА_8 30 000 грн у якості відшкодування понесених витрат на лікування ОСОБА_3 станом на 14 серпня 2010 року. Зазначено, що розмір понесених витрат сторони узгодили відповідно до проведених витрат на лікування ОСОБА_3 (а. с. 34).

У розписці від 28 вересня 2010 року зазначається, що ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_8 30 000 грн у якості відшкодування понесених витрат на лікування ОСОБА_3 станом на 28 вересня 2010 року. Зазначено, що розмір понесених витрат сторони узгодили відповідно до проведених витрат на лікування ОСОБА_3 (а. с. 37).

Згідно розписки від 03 грудня 2010 року ОСОБА_7 одержала від ОСОБА_4 5 000 грн на лікування ОСОБА_3 (а. с. 33).

У розписці від 27 січня 2011 року вказано, що ОСОБА_7 одержала від ОСОБА_8 5 000 грн на лікування ОСОБА_3, що є частковим відшкодуванням витрат (а. с. 35).

Розпискою від 20 червня 2012 року підтверджується, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_8 17 000 грн на лікування (а. с. 36).

Дослідивши зміст наведених документів, оцінивши їх у відповідності до ст. 212 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що 87 000 грн добровільно та на засадах спільної згоди сплачені у рахунок покриття витрат на лікування позивача.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

За ч. 3 ст. 1197 ЦК України, якщо потерпілий на момент завдання йому шкоди не працював, його середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється, за його бажанням, виходячи з його заробітку до звільнення або звичайного розміру заробітної плати працівника його кваліфікації у цій місцевості.

Аналіз наведених норм у взаємозв'язку дає підстави для висновку про те, що середньомісячний заробіток потерпілого обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати за ч. 1 ст. 1197 ЦК України у тому разі, коли потерпілий на момент завдання шкоди працював та його середній заробіток був меншим від 5 мінімальних розмірів заробітної плати.

Якщо потерпілий на момент завдання шкоди не працював, але до каліцтва перебував у трудових відносинах та був звільнений, застосовуються положення ч. 3 ст. 1197 ЦК України.

Якщо потерпілий взагалі ніколи не перебував у трудових відносинах, розмір відшкодування визначається за ч. 2 ст. 1195 ЦК України.

За таких обставин, норми ст. 1197 ЦК України до спірних правовідносин застосовано неправильно, обставини праці потерпілого, що мають істотне значення для визначення способу обчислення втраченого внаслідок каліцтва заробітку, судом не досліджено, зокрема те, чи взагалі ніколи ОСОБА_3 не перебував у трудових відносинах, чи не працював лише на момент ДТП.

Обґрунтовано апеляційним судом враховано підвищення розмірів мінімальної заробітної плати у розрахунках, що передбачається ст. 1208 ЦК України, доводи касаційної скарги у цій частині відхиляються.

Доводи про те, що суд необґрунтовано стягнув суму втраченого у зв'язку з каліцтвом заробітку одноразовим платежем, тоді як ст. 1202 ЦК України визначає, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами, є безпідставними, оскільки стягнення проведено за попередній період, а не на майбутнє.

Разом з тим, у суді апеляційної інстанції було з'ясовано, що із 13 серпня 2013 року (а. с. 197, 213, 260-261) ОСОБА_3 за наслідками переогляду встановлено ІІІ групу інвалідності.

Розмір втраченого позивачем внаслідок каліцтва заробітку апеляційним судом розраховано виходячи із 80 % втрати позивачем працездатності, встановлених висновком МСЕК 21 липня 2010 року.

Обставин про те, чи не зросла працездатність потерпілого з огляду на зміну групи інвалідності, апеляційний суд не перевірив.

Враховуючи неправильність визначеного апеляційним судом способу обчислення втраченого внаслідок каліцтва заробітку, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню у частині вирішення позову ОСОБА_3 про стягнення втраченого заробітку за ст. 338 ЦПК України, у тому числі й до ОСОБА_5 за ст. 335 ЦПК України, із передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині оскаржуване рішення залишається без змін відповідно до ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2014 року скасувати у частині вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення втраченого заробітку, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Львівської області від 16 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко