22-ц/775/149/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Мельник І.Г.
Доповідач Попова С. А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Кочегарової Л.М., Супрун М.Ю.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовська нафтова компанія» на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовська нафтова компанія» про зміну дати звільнення, стягнення заробітної плати за час знаходження в учбовій відпустці, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_1, який перебував з 01.08.2011р. у трудових відносинах із ТОВ «Азовська нафтова компанія», працюючи на посаді слюсаря-ремонтника, звернувся до суду із даним позовом, уточнив в подальшому редакцію позовної заяви (а.с. 110-112, 235-238), що зводиться до наступного. 05.05.2014р. позивача було звільнено з підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників. Вважає таке звільнення незаконним, оскільки з 01.04.2014р. по 28.06.2014р. він перебував в учбовій відпустці для виконання дипломного проекту на підставі довідки-виклику, якій передувало знаходження його у щорічній плановій відпустці з 12.03.2014р. по 31.03.2014р. Повернувшись з учбової відпустки на робоче місце 26.06.2014р. він отримав обхідний лист, готуючись до здачі ввірених матеріальних цінностей. Фактичною датою свого звільнення вважає 01.07.2014р., розрахунок з ним було призведено лише 08.07.2014р. У зв'язку з наведеним просив в порядку відновлення його трудових прав: змінити дату звільнення з 05.05.2014р. на 28.06.2014р., що відповідає кінцевій даті учбової відпустки, стягнути середній заробіток за час знаходження його у навчальній відпустці з 06.06.2014р. по 28.06.2014р. відповідно до ст. 217 КЗпП України і Закону України «Про відпустки».

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено. Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади слюсаря-ремонтника на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку з скороченням штату працівників на підставі наказу ТОВ «Азовська нафтова компанія» № 267-ОК від 05.05.2014р. - з 05.05.2014р. на 28.06.2014р. Стягнуто з ТОВ «Азовська нафтова компанія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період знаходження його в учбовій відпустці з 06.05.2014р. по 28.06.2014р. в розмірі 6051,35грн. Вирішено питання з розподілом судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Азовська нафтова компанія», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ТОВ «Азовська нафтова компанія» - Андріянової Н.В., яка підтримала доводи скарги, заперечення проти скарги представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, розглянувши справу згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомленого про дату і час розгляду справи позивача, дослідивши письмові матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні, за таких підстав.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 01.08.2011р. перебував у трудових відносинах з відповідачем, займаючи посаду слюсаря-ремонтника.

ОСОБА_1 впродовж 2013-2014 років являвся студентом Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» із заочною формою навчання. За довідкою-викликом № 56 від 17.03.2014р. навчальний заклад визначив пропозицію роботодавцеві надати ОСОБА_1 додаткову відпустку для підготовки і захисту дипломного проекту з 17.03.2014р. по 28.06.2014р., на підставі якої позивач просив надати йому відпустку у зв'язку з навчанням терміном 35 календарних днів з 01.04.2014р.

ОСОБА_1 з 12.03.2014р. по 31.03.2014р. перебував у щорічній оплачуваній відпустці за наказом № 92-ОК від 12.03.2014р.; з 01.04.2014р. по 05.05.2014р. включно позивачеві надана додаткова учбова відпустка на підставі особистої заяви за наказом № 194-ОК від 01.04.2014р.

Наказом по підприємству № 267-ОК від 05.05.2014р. позивача звільнено з посади слюсаря-ремонтника на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку з скороченням штату працівників з 05.05.2014р., тому передувало ознайомлення ОСОБА_1 04.03.2014р. про прийдешнє звільнення через скорочення штату працівників у ТОВ «Азовська нафтова компанія» з 05.05.5014р. на підставі наказу № 10/2-ОД від 28.02.2014р.

Позивач отримав трудову книжку, розрахунок із ним здійснено 08.07.2014р.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на момент винесення наказу про звільнення позивача з підприємства за ініціативою власника (за скороченням чисельності штату працівників), ОСОБА_1 перебував у учбовій відпустці, що унеможливлювало його звільнення до закінчення навчання. Тому наявні правові підстави для зміни дати звільнення з 05.05.2014р. на 28.06.2014р. і стягнення заробітку, що зберігається за позивачем за вказаний проміжок часу.

Статтею 202 КЗпП України встановлено, що працівникам підприємств і організацій, які навчаються в навчальних закладах без відриву від виробництва, власник або уповноважений ним орган повинен створювати необхідні умови для поєднання роботи з навчанням. Таке право закріплене Конвенцією Міжнародної організації праці № 140 про оплачувані навчальні відпустки від 24 червня 1974 року, яка ратифікована Законом України від 26 вересня 2002 року № 174-IV, і Законом України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон № 504).

Відповідно до цієї Конвенції термін «оплачувана навчальна відпустка» означає відпустку, яка надається працівникові з метою навчання на певний період у робочий час з виплатою відповідної грошової допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону № 504 право на відпустки забезпечується, зокрема, гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 216 КЗпП України і п. 4 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про відпустки» працівникам, які успішно навчаються без відриву від виробництва у вищих навчальних закладах з вечірньою та заочною формами навчання, надаються додаткові оплачувані відпустки, зокрема, на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи) студентам, які навчаються у вищих навчальних закладах з вечірньою та заочною формами навчання першого та другого рівнів акредитації, - два місяці, а у вищих навчальних закладах третього і четвертого рівнів акредитації - чотири місяці.

Як йдеться у листі Міністерства соціальної політики України від 02.01.2013 р. № 2/13/116-13 «Про оплату навчальних відпусток та проїзду до навчальних закладів», підставами для надання працівнику додаткової відпустки у зв'язку з навчанням є наступні документи: довідка-виклик - документ закладу освіти, в якому навчається особа, де зокрема зазначений термін, впродовж якого студент повинен виконати роботи з підготовки дипломного проекту (роботи) і захистити його, та заява працівника на ім'я керівника установи про надання йому додаткової відпустки у зв'язку з навчанням, що відображається у відповідному наказі.

Відповідно до заяви працівника і довідки-виклику власник видає наказ про надання навчальної відпустки.

На час надання навчальних відпусток (ст. 211, 213, 216 КЗпП) за працівником за основним місцем роботи зберігається середня заробітна плата (ст. 217 КЗпП).

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Суд врахував зібрані у справі докази: відомості про перебування позивача у щорічній плановій відпустці з 12.03.2014р. по 31.03.2014р., за закінченням якої була надана з 01.04.2014р. учбова відпустка за довідкою-викликом учбового закладу про планування відпустки по 28.06.2014р. і заявою працівника, де ОСОБА_1 конкретно не визначив дату закінчення такої відпустки, а відзначив її за допомогою іншого працівника ОСОБА_4, яка згідно її свідчень допомогла порахувати кількість днів до загальної дати скорочення штату працівників по підприємству; відомості книги обліку руху трудових книжок, де міститься підпис ОСОБА_1 про отримання трудової книжки тощо.

В ході апеляційного перегляду справи дата закінчення додаткової учбової відпустки 28.06.2014р., підтверджена довідкою Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» і виданим позивачеві 01.07.2014р. диплому, що визначало задеклароване право позивача на зберігання місця роботи і середнього заробітку на час тривання цієї відпустки.

Суд не взяв до уваги обхідний лист, де відмітки посадових осіб структурних підрозділів містять дати 05.05.2014р., і акт передачі матеріальних цінностей, бо ці документи, як погоджується колегія суду апеляційної інстанції, самі по собі не свідчать про факт звільнення в цю дату, а відображають факт матеріальної звітності звільнюваного працівника.

Крім того, як з'ясовано, наказ № 194-ОК від 01.04.2014р. про надання учбової відпустки містив визначення її тривалості «по 05.05.2014р. включно». Разом з тим, попередження про звільнення у наказі № 10/3-ОД від 03.03.2014р. містило визначення «з 05.05.2014р.», і наказ про звільнення звільнення ОСОБА_1 № 267-ОК від 05.05.2014р. містить зазначення дати звільнення «05.05.2014р.», але то був для позивача останній день наданої роботодавцем законної відпустки. В таких обставинах вбачається безумовне порушення роботодавцем вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України.

Доводи підприємства про те, що саме бажанням позивача було надання йому відпустки тривалістю 35 календарних днів, до спливу кінцевого строку учбової відпустки, з достатньо переконливою мотивацією відхилено судом першої інстанції з огляду на свідчення ОСОБА_4 і фактичне призведення розрахунку із позивачем лише 08.07.2014р.

Отже, на підставі вірно і в достатньому обсязі встановлених обставин, що свідчать про перебування позивача у учбовій відпустці в момент його звільнення з ініціативи роботодавця, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для захисту порушених прав звільненого працівника шляхом зміни дати звільнення ОСОБА_1 з 05.05.2014р. на 28.06.2014р.

В цій частині доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують правильність висновків суду.

Втім, рішення суду в частині розрахунку належної до стягнення суми середнього заробітку, що відповідно до ст. 217 КЗпП України зберігається на особою, яка продовжує навчання без відриву від виробництва, не відповідає нормам матеріального права, а саме положенням пунктів 2 і 7 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. N 100 «Порядок обчислення середньої заробітної плати».

Слідуючи цим положенням, суд апеляційної інстанції перевірив здійснений підприємством розрахунок, який вчинений за правилами п.п. 2, 7 вказаної постанови КМУ, шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців (квітень 2013 року-березень2014 року) - 38699,36грн. на відповідну кількість календарних днів року - 355 (за винятком святкових і неробочих днів - в даному випадку 10 днів), із урахуванням виплат, визначених у розділі ІІІ цього порядку, не враховуючи виплати, наведені у п. 4 порядку. Одержаний результат 109,01грн. (38699,36:355) перемножується на число календарних днів відпустки - 53 (з 06.05.2014р. по 28.06.2014р. за винятком святкових та неробочих днів, що не оплачуються) - результат становить 5777,53грн. (109,01х53).

Визначена ж судом до стягнення сума середнього заробітку, виходячи з двох місяців (жовтень і листопад 2013 року) в розмірі 6051,35грн. не відповідає регламентованому постановою КМУ № 100 правилу розрахунку середнього заробітку, що зберігається за працівником за час учбової відпустки.

Таким чином рішення суду, за часткової обґрунтованості апеляційної скарги ТОВ «Азовська нафтова компанія», в порядку ст. 309 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру стягуваного середнього заробітку відповідно до вищенаведеного мотивування і залишенням без змін рішення в решті вимог, що стосуються зміни дати звільнення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовська нафтова компанія» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2014 року в частині стягнутої суми середнього заробітку за час знаходження в учбовій відпустці - змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовська нафтова компанія» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час його знаходження в учбовій відпустці з 06.05.2014р. по 28.06.2014р. в розмірі 5777 (п'ять тисяч сімсот сімдесят сім) гривень 53 копійки.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді