Справа № 168/121/15-ц Провадження № 22-ц/773/693/15 Головуючий у 1 інстанції: Самрук Ф.В.
Категорія: 47 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В. ,

суддів - Осіпука В.В., Русинчука М.М.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Старовижівського районного суду від 20 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

18 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.02.2010 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу приміщення хлібопекарні, що знаходиться по АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 0,1500га, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Бабич Н.Г. за р.№160. Під час укладення зазначеного договору відповідач не повідомив, що за ним оформлено право власності на земельну ділянку на якій знаходиться приміщення хлібопекарні. Пізніше їй стало відомо, що до моменту укладення договору купівлі-продажу відповідачу 03.11.2009 року було видано державний акт на право власності на цю земельну ділянку серії НОМЕР_1. Крім того, 28.03.2014 року відповідачем у відділі Держземагентства проведено державну реєстрацію даної земельної ділянки. В зв"язку з набуттям нею за правочином права власності на вищевказане приміщення до неї перейшло і право власності на земельну ділянку на якій воно знаходиться згідно вимог ч.1 ст. 120 ЗК України та ч.1 ст.377 ЦК України, а тому позивач ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на цю земельну ділянку.

Рішенням Старовижівського районного суду від 20 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з таких мотивів.

Так, відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач згідно вимог ч.1 ст. 120 ЗК України та ч.1 ст. 377 ЦК України мала би право претендувати на земельну ділянку, на якій розміщена придбана нею будівля, але оскільки право власності на цю земельну ділянку відповідно до державного акту від 03.11.2009 року належить відповідачу, а тому без визнання недійсним державного акту не підлягають задоволенню вимоги про визнання за позивачем права власності на зазначену земельну ділянку, а також що перехід права власності в даному випадку вимагає окремого договірно-правового врегулювання шляхом укладання відповідних угод.

Однак погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального права та без належного з'ясування дійсних обставин справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.02.2010 року між сторонами укладений нотаріально-посвідчений договір купівлі-продажу приміщення хлібопекарні, що знаходиться по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,1500га, яка перебуває в користуванні продавця. Кадастровий номер цієї земельної ділянки - НОМЕР_2, що підтверджується довідкою № 158/1.14, виданою управлінням Держкомзему у Старовижівському районі Волинської області 27.01.2010 року. На час укладення договору купівлі-продажу приміщення хлібопекарні відповідачу ОСОБА_3 згідно Державного акту серії НОМЕР_1 на праві власності належала і земельна ділянка площею 0,1500 га, на якій знаходиться придбане приміщення, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на підставі рішення Старовижівської селищної ради від 13.10.2009 р. за № 28/8.

Як вбачається з матеріалів справи 18 лютого 2010 року ОСОБА_2 отримала витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (приміщення хлібопекарні). Відповідно до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку 28 березня 2014 року проведена державна реєстрація спірної земельної ділянки за відповідачем.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до особи, яка набула права власності на житловий будинок(крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника(землекористувача).

Згідно вимог ч.1 ст. 120 ЗК України(в редакції, чинній на час укладення договору), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-2цс15 від 11 лютого 2015 року при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності

Отже, відповідно до зазначених норм закону та зазначеної правової позиції Верховного Суду України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на всю земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, а право попереднього власника або користувача земельної ділянки припиняється автоматично, в силу закону, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами, на що суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до неправильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Таким чином, висновки суду першої інстанції суперечать встановленим обставинам справи і зроблені з порушенням норм матеріального права, що згідно зі статтею 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Старовижівського районного суду від 20 березня 2015 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га з кадастровим номером НОМЕР_2, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 без зміни її меж та цільового призначення.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді