АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів -Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі - Кутц А.В.

за участю:

представника позивача Трофімец Ю.І.

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду з вищевказаним позовом про стягнення з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №77.1/АА-00880.08.2 від 16.05.2008 в розмірі 5 680,88 дол. США та 956 763,50 грн. з яких: заборгованість по кредиту 5 680,88 дол. США, пеня за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості 951 877,40 грн., 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості 4 886,09 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28.08.2014 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором, що складається із суми простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 5 680,88 дол. США, суми пені в розмірі 296 487,47 грн., суми 3% річних в розмірі 4 886,09 грн. та суму судового збору в розмірі 3 441 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Справа № 752/1886/13
№ апеляційного провадження:22-ц/796/3883/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Хоменко О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що рішення порушує законні права та інтереси відповідача. В обґрунтування своїх доводів вказує, що довідка ВАТ «Родовід Банк» від 05.11.2009 вказує, що станом на 05.11.2009 у нього не було заборгованості по вказаному кредитному договору, в зв'язку з чим не може бути і заборгованості за останнім у 2013 році. Вважає, що позивач пропустив строк позовної давності для захисту свого права на стягнення вищезгаданої заборгованості, на безпідставність стягнення судом 3% річних за прострочення виконання зобов'язання, оскільки кредит брався в іноземній валюті, вказує, що розмір пені, яка була стягнута судом першої інстанції майже у 30 разів перевищує розмір збитків позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для задоволення позову про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, 3% річних та пені відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, але відсутні підстави для задоволення зустрічного позову.

З таким висновком суду першої інстанції частково погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 16.05.2008 між ВАТ «Родовід Банк», яке в подальшому змінило найменування на ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №77.1/АА-00880.08.2, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 9 500 дол. США терміном по 16.05.2011 включно, на купівлю автомобіля (т.1, а. с. 6-9). Відповідно до п. 1.5 кредитного договору процентна ставка за кредитом встановлювалась у розмірі 14% річних.Відповідач зобов'язався відповідно до п.п. 3.1, 3.3 договору, починаючи з місяця наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця частково погашати заборгованість за кредитом та сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16.05.2008 між ВАТ «Родовід Банк» та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу № 77.1/АА-00880.08.2-3, відповідно до якого ОСОБА_4 передав в заставу банку належне йому на праві власності майно: автомобіль марки JAС, модель HFC 1020 K, рік випуску 2007, колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 1, а. с. 15-20). Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, що підтверджується копією заяви на видачу готівки №1691_40 від 16.05.2008 в сумі 9 500 дол. США (т. 1, а. с. 24). Відповідач несвоєчасно сплачував обов'язкові платежі за вказаним договором, внаслідок чого виникла заборгованість. З розрахунку заборгованості наданим позивачем вбачається, що станом на 21.12.2012заборгованість відповідача становить: 5 680,88 дол. США, що за курсом НБУ на дату проведення розрахунку становить - 45 407,27 грн. сума простроченої заборгованості за кредитом; 119 088,88 дол. США (951 877,40 грн.) - загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, 611,30 дол. США (4 886,09) - сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту. З додаткового розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що за останній рік за період з 16.05.2011 по 16.05.2012 сума пені становить 296 487,47 грн. Вказані суми позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що відповідач, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен був належно їх виконувати.

Відповідно до матеріалів справи, відповідач всупереч умов вище вказаного кредитного договору, перестав сплачувати кошти, внаслідок чого станом на 21.12.2012 загальна сума заборгованості становить 125 381,05 дол. США (1 002 170,77 грн.) (т.1, а. с. 26-28).

Таким чином, у відповідача перед Банком виникли зобов'язання щодо повернення заборгованості за вказаним кредитом.

Відповідно ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України у разі порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, кредитодавець має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії.

Враховуючи наведені обставини, а також те, що в суді першої інстанції було встановлено, що відповідач свої обов'язки за вищезгаданим кредитним договором не виконав, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача заборгованості з тілом кредиту правильними.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності стягнення з відповідача відсотків та 3% річних за прострочення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором.

Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Аналіз наведеної норми права дає можливість зробити висновок про те, що ст. 625 ЦК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами.

Враховуючи, що в суді першої інстанції було встановлено, що відповідач не виконував взятих на себе зобов'язань, висновки суду першої інстанції щодо необхідності стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України, є правомірними.

Посилання апелянта на те, що вказані відсотки були стягнуті судом безпідставно, оскільки позивач не довів в суді понесених матеріальних витрат внаслідок невиконання боржником своїх зобов'язань на думку колегії суперечать вимогам ст. 625 ЦК України, в зв'язку з чим не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності стягнення з відповідача пені відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Відповідно до ст. 548 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи, що при розгляді справи в суді першої інстанції було встановлено, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо необхідності стягнення з відповідача суми пені правильними, разом з тим не погоджується з її розміром.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із роз'ясненнями, наданими у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 №5 положення частини третьої ст. 511 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою ст. 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054,1056-1ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК можна вважати, зокрема, майновий стан та інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач просив суд зменшити розмір неустойки, посилаючись на те, що вказана сума значно перевищує суму основного боргу.

Суд першої інстанції, відмовляючи відповідачу у задоволенні даного клопотання, зазначив, що воно не підлягає задоволенню, у зв'язку з застосуванням судом строку позовної давності внаслідок чого сума пені і так значно зменшилася. Колегія суддів вважає, що даний довід суду першої інстанції є необґрунтований, оскільки прострочення вказаного строку сталося не з провини боржника, а внаслідок дій позивача, в зв'язку з чим дана обставина не може бути підставою для відмови у задоволенні зазначеного клопотання.

Враховуючи вищезгадане та те, що матеріали справи вказують, що розмір стягнутої судом пені значно перевищує розмір заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає, що вказане клопотання відповідача підлягає задоволенню, внаслідок чого вважає за можливим зменшити суму вищезгаданої пені до 125 000 грн., що на думку колегії дорівнює сумі боргу за вказаним кредитним договором.

Доводи апелянта про відсутність у нього заборгованості за вищезгаданим договором спростовуються матеріалами справи, а тому не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Посилання апелянта на довідку ВАТ «Родовід Банк» від 05.11.2009, як на доказ відсутності його боргу перед Банком колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції при розгляді справи дав цим обставинам належну оцінку та зробив по ним висновки, з якими погоджується і колегія суддів.

Посилання апелянта на необґрунтованість стягнення судом першої інстанції заборгованості за кредитом в іноземній валюті також є безпідставною, оскільки відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення», суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій у випадку і в порядку, встановлених законом - ч. 2 ст. 192 ЦК, Декрет КМУ від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю».

Враховуючи те, що матеріали справи свідчать, що сторони договору Банківського кредиту самі визначили, що договір укладається в іноземній валюті, а саме доларах США, рішення суду про стягнення суми боргу саме в доларах США є правильним.

Також не спростовують висновків суду першої інстанції і посилання апелянта на пропущення позивачем строку позовної давності.

Відповідно до вимог ст. ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З матеріалів справи вбачається, що вищезгаданий кредит надавався відповідачу до 16.05.2011. З відповідним позовом Банк звернувся в січні 2013 року, тобто в межах строку визначеного законом.

Відповідно до вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині розміру стягнення пені підлягає зміні, а її розмір зменшенню з 296 487,47 грн. до 125 000 грн.

Керуючись ст.ст.303,304,309,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - змінити.

Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції.

Позов Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» суму пені в розмірі 125 000 (сто двадцять п'ять тисяч) грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О. Прокопчук