АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3930 Головуючий у 1 інстанції - Пономаренко Н.В..
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

25 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач Л.Д .

при секретарі Бугай О.О.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної у місті Києві ради (комісії з припинення Шевченківської районної в м.Києві ради), треті особи: Молодіжний житловий комплекс «Ярослав», Київська міська рада, Товариство з обмеженою відповідальністю «По 2Л» про визнання незаконним та скасування рішення в частині затвердження на приватизацію нежилих приміщень

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року ,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом , який обґрунтовує тим, що він є власником АДРЕСА_1.

Рішенням №5 від 15.02.1991 МЖК «Реконструкція» «Про створення МЖК «Ярослав» на базі комплексного капітального ремонту будинку АДРЕСА_1» створено Молодіжний житловий комплекс «Ярослав». Вказаний будинок згідно Рішення №25/25 від 11.01.1995 виконавчого комітету Радянської районної ради народних депутатів м. Києва зобов'язано ЖЕК-401 прийняти на баланс вказаний будинок.

Рішенням Шевченківської районної у м. Києві ради №275 від 30.08.2007 (з урахуванням змін, внесених рішенням Шевченківської районної у м. Києві ради від 31.12.2007 №359) в частині затвердження на приватизацію нежилих приміщень загальною площею 172,30 кв.м. на АДРЕСА_3 було порушено право на неподільне та загальне майно житлового будинку, яке перебуває у спільній сумісній власності співвласників будинку.

17.12.2011 мешканцями вказаного будинку створено і зареєстровано ОСББ «Ярославів Вал 28», яке неодноразово зверталось до різних інстанцій з вимогами без згоди мешканців ОСББ не здійснювати дії щодо передачі в оренду чи користування та не перебудовувати і не відчужувати приміщення в будинку на АДРЕСА_3. Разом із тим, Головне управління комунальної власності м. Києва своїм листом №042/9/10-13333 від 15.10.2012 повідомило, що нежилі приміщення площею 172,3 кв.м. на АДРЕСА_3 включені до переліку об'єктів, що підлягають приватизації шляхом продажу на аукціоні відповідно до рішення Шевченківської районної ради у м. києві від 30.08.2007 №275 з урахуванням змін внесених рішенням Шевченківської районної у м. Києві ради від 31.12.2007 №359.

В подальшому Головним управлінням комунальної власності м. Києва проведено процедуру приватизації даного об'єкту та 3.10.2012 року за договором купівлі-продажу вказані нежитлові приміщення відчужено.

Посилаючись на зазначені обставини позивач просив визнати недійсним і скасувати рішення Шевченківської районної у м. Києві ради №275 від 30.08.2007 (з урахуванням змін, внесених рішенням Шевченківської районної у м. Києві ради від 31.12.2007 №359) в частині затвердження на приватизацію нежилих приміщень загальною площею 172,30 кв.м. на АДРЕСА_3.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року ОСОБА_1 в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, зокрема, що суд безпідставно не звернув увагу та не прийняв його доводи стосовно того, що майно та кошти,в тому числі і сам будинок АДРЕСА_1 є власністю МЖК «Ярослав» та його членів і відповідно до закону його вилучення іншими особами не передбачено і посилання судом на рішення Київради від 27 грудня 2001 року №208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва» та наказ Головного управління комунальної власності № 828-В від 28 листопада 2011 року є неналежними доказами і інших доказів на підтвердження того,що будинок належить на праві власності державі та органам місцевого самоврядування відповідачами не надано. Це майно перебуває лише на балансі комунального підприємства та передано для обслуговування та забезпечення життєдіяльності багатоквартирного будинку ,в той час як наймачі квартир будинку є його співвласниками з підстав приватизації чи купівлі квартир разом з допоміжними приміщеннями,сходами,підвалами, горищами тощо. Суд не звернув увагу на розбіжності в розмірах будинку,який за Актом державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію складає 3098 м.кв.,а в п.1.2 оспорюваного рішення - 4627,56 кв.м. Суд дійшов також помилкового висновку про відсутність у підвалі будинку загальнообов'язкових комунікацій,а довідка ЖЕКу про ці комунікації спростовується первинними документами,а саме висновками та схемами з проектної документації.

Таким чином, вважає апелянт, на порушення чинного законодавства суд першої інстанції не надав належної оцінки принципу непорушності приватної власності і замість захисту приватної власності дійсних власників майна, формально підійшов до розгляду справи та безпідставно узаконив незаконні рішення органів місцевого самоврядування.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та представник третьої особи МЖК «Молодіжний» доводи апеляційної скарги підтримали, з підстав викладених в ній та просили її задовольнити.

Представники відповідачів проти апеляційної скарги заперечували,вважають,що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотримання вимог закону.

Представник Шевченківської районної у місті Києві державної Ради подав письмові заперечення.

Представник третьої особи ТОВ «По 2Л» в судове засідання не з'явився, про розгляд справи за законом повідомлявся належно.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін,або інших осіб,які беруть участь у справі,належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про столицю України місто Київ» місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11 зазначеного Закону, питання організації управління районами в місті Києві належать до компетенції Київської міської ради і вирішуються відповідно до Конституції, цього та інших законів України, рішень міської ради про управління районами міста. У районах міста Києва діють районні в місті Києві державні адміністрації, які підпорядковуються Київській міській державній адміністрації, а в разі утворення районних у місті Києві рад також є підзвітними і підконтрольними відповідним радам як виконавчі органи таких рад.

Відповідно до п.п. 28 пункту 7 Положення про Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого рішенням Київської міської ради від 10.07.03 №584/744 ( змінами, внесеними рішеннями Київської міської ради від 29.04.2004 №204/1434, від 09.03.200 №186/3277), Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради здійснює у встановленому порядку оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна (нежилі будинки, споруди, приміщення) з видачею свідоцтв про прав: власності.

Порядок оформлення права власності та видачі правовстановлюючих документів (свідоцтв про право власності) на об'єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних та фізичних осіб та розташовані на території м. Києва, визначався нормами Тимчасового порядку видачі свідоцтв про право власності на об'єкти нерухомого м затвердженого розпорядженням голови Київської міської державної адміністрації від 02.10.96р. №1563, та Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31.08.2001 1820, зареєстрованого в Київському міському управлінні юстиції 31.08.2001 за № 62/364( із змінами, внесеними Положення) на підставі передбачених Положенням документів, які були чинними на момент оформлення права власності.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинків, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду.

Допоміжні приміщення відповідно до ч. 2 ст. 10 указаного Закону стають об'єктами права спільної власності співвласників будинку одночасно з приватизацією квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачу ОСОБА_1 належить на праві власності 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.12.1996 року (а.с. 12).

Рішенням Радянської районної ради народних депутатів м. Києва №25/25 від 11.01.1995р., зокрема, затверджено акт державної комісії про прийняття будинку до експлуатації після реконструкції, та прийняти ЖЕК-401 на баланс АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Відповідно до рішень Київської міської ради від 6 вересня 2001 року №3/143 «Про районні у м. Києві ради» та від 8 листопада 2001 року №71/1505 «Про хід адміністративно-територіальної реформи в м. Києві», з метою забезпечення формування комунальної власності районів м. Києва Київською міською радою IXсесії XXIIскликання 27 грудня 2001 року було прийняте рішення №208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва», яке діяло на час спірних правовідносин, яким розмежовувалося комунальне майно м. Києва між новоутвореними районами міста та затверджено перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва згідно п.1256 в додатку 11-12, з якого вбачається, що жилий будинок АДРЕСА_1 відноситься до комунальної власності.

Вказаним рішенням було визнано таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 13 січня 1992 року №26 «Про формування комунального майна міста Києва»,але п.1256 рішення ,на час виникнення спірних правовідносин не визнано недійсним у встановленому законодавством порядку.

На виконання зазначених рішень, Шевченківська районна у м. Києві рада своїм рішенням № 40 від 18.06.2002 «Про формування комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва» прийняла вказане нерухоме майно до комунальної власності Шевченківського району м. Києва.

Належність спірних нежилих приміщень до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради підтверджено також свідоцтвом про право власності від 28.11.2011 року, яке видане на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 28.11.2011 №828-В (а.с.111).

Згідно рішення Шевченківської районної в м. Києві ради від 30.08.2007 №275 «Про приватизацію об'єктів комунальної власності Шевченківського району м. Києва» з урахуванням змін, внесених рішенням Шевченківської районної у м. Києві ради від 31.12.2007 №359 затверджено перелік об'єктів комунальної власності Шевченківського району м. Києва, що підлягають приватизації шляхом викупу згідно додатку №1. В п.п.24, 25 додатку міститься перелік об'єктів, що підлягають приватизації шляхом продажу на аукціоні, а саме нежитлові приміщення площею 172,3 кв.м. на АДРЕСА_3 (а.с.49-52).

Згідно довідки Київського Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 12.11.2013 за №23759(И-2013) та копії договору купівлі-продажу №86/12 від 3.10.2012 року, нежилі приміщення за адресою АДРЕСА_1/31 з №1 по №7 (гр.пр.№45-а), з №1 по №14 (гр.пр.№46) (літ.А) загальною площею 172,30 кв.м. на праві власності зареєстровано за ТОВ «По 2Л» на підставі вказаного договору купівлі-продажу (а.с.113, 114).

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того,що на час виникнення спірних правовідносин, власником спірного нерухомого майна, розташованого в м. Києві, АДРЕСА_1 була територіальна громада Шевченківського району м. Києва в особі Шевченківської районної у м. Києві ради, яка була суб'єктом права комунальної власності та яка мала право на власний розсуд розпоряджатися зазначеним приміщенням та діяла в межах чинного законодавства.

Між тим суд вважав,що позивач не довів порушення його законних прав як співвласника частини квартири в будинку, ним не надано жодного належного та допустимого доказу того, що спірні нежитлові приміщення які за рішенням відповідача віднесені до об'єктів приватизації є допоміжними та за своїм призначенням виконують функцію забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців та власників квартир, або вказані приміщення були технічними.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правої оцінки зібраним у справі доказів та застосування правових норми, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірні приміщення є допоміжними були предметом дослідження суду першої інстанції,який виходив з того, що оскаржуване свідоцтво Головним управлінням було видано саме на нежиле приміщення і колегія суддів погоджується з такою позицію суду,як такою,що ґрунтується на законі.

Так, при визначені поняття нежилого приміщення суд підставно виходив з п.7 ст.1 Закону України " Про об'єднання співвласник багатоквартирного будинку", де нежилим приміщенням визначені приміщення, яке належить до житлово-комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правий відносин.

Згідно вказаного закону та Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 р. №76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за №927/11207 допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Статтею 4 ЖК України передбачено, що до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

З урахуванням зазначених правових норм,які регулюють спірні правовідносини, судом першої інстанції встановлено, що Головне управління комунальної власності м. Києва здійснювало приватизацію будинку АДРЕСА_1 в м. Києві на підставі п.4 рішення Київради від 31.03.2011 №100/5487 «Про програму приватизації комунального майна територіальної громади м. Києва на 2011- 2012 роки» (лист Головного управління комунальної власності м. Києва від 15.10.2012 за №042/9/10-13333).

Враховуючи неодноразові звернення ОСББ «Ярославів Вал, 28» щодо належності нежилі приміщень до допоміжних, Головне управління зверталося до балансоутримача з проханням провести перевірку у зверненнях фактів і на виконання цього, листом від 22.03.2012 №842/3 КП «Керуюча дирекція» повторно підтвердила, що в нежилих приміщеннях будинку №28,які підлягають приватизації шляхом продажу на аукціоні, загально-будинкові інженерні мережі відсутні, та що в вищевказаному будинку є окремий вхід де й знаходиться загально-будинкове інженерне обладнання, а саме: водомірний вузол, бойлер, електрощитові та насосна станція. Окрім цього, балансоутримувачем повідомлялось також , що на засіданні Постійної комісії Київради з питань власності, яке відбулося 12.04.2012 (Протокол №115) прийнято рішення щодо недоцільності призупинення процедури приватизації вказаних нежилих приміщень (а.с.39, 39, 40, зворот а.с.40).

Судом враховано,при цьому, лист №411 від 30.12.2013 дільниці по санітарно-технічному обслуговуванню «Софіївська», яка на звернення позивача ОСОБА_1 щодо проведення будівельних робіт в сміттєзабірній камері, повідомила, що спірні приміщення знаходиться приватній власності і ремонтні роботи там проводяться без перепланування. Мешканці будинків по АДРЕСА_1 сміттєзбірником не користуються і вони заварені за згодою всіх мешканців (а.с.122).

При визначенні категорій приміщень, суд послався також на СНиП 2.08.01-89 «Жилые здания», згідно яких житловий будинок може мати: житлові приміщення, призначені для проживання мешканців, допоміжні приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку; нежилі приміщення, які належать до житлового комплексу, але не відносяться до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Таким чином, за законом, нежиле приміщення це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" спільне майно співвласників багатоквартирного будинку складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку і не підлягає відчуженню. Загальне майно перебуває у спільній частковій власності співвласників багатоквартирного будинку. Допоміжні приміщення складаються із загального та неподільного майна і належать співвласникам приміщень нежитлового фонду на праві спільної власності (спільне майно). Неподільне майно (сходові клітини, коридори, підвали тощо) належать співвласникам на праві спільної сумісної власності та не підлягає відчуженню. Власники приміщень володіють, користуються і у встановлених межах розпоряджаються спільним майном відповідно до вимог цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1.1, 4.2 рішення Конституційного суду України № 4-рп/2004 від 02.03.04 у справі за конституційним зверненням ОСОБА_3 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1,10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Разом з тим, відповідно до ухвали Конституційного Суду України від 12.05.2004 № 46у/2004 у справі № 2-40/2004 наведений у підпункті 1.1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 № 4-рп/2004 перелік допоміжних приміщень "(підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) не є офіційним тлумаченням терміна "допоміжні приміщення".

Виходячи з наведеного, судом першої інстанції встановлено, що спірне нежиле приміщення не відносяться до категорії допоміжних, воно не є об'єктом права спільної власності співвласників будинку,відтак на нього не розповсюджуються норми Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирних будинку», Рішення Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року №4-рп/200-4 щодо здійснення співвласниками будинку права розпоряджатися допоміжними приміщеннями і у відповідності до закону воно є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Стосовно доводів позивача про те,що при приватизації спірних нежитлових приміщень не була отримана згода членів ОСББ,суд першої інстанції вірно виходив з того,що ОСББ «Ярославів Вал 28» створено 7.12.2011 року, тобто після оскаржуваного рішення №275 від 30.08.2007 року.

Колегія суддів погоджується також з висновком суду про те, що позивач помилково вважає, що на момент прийняття оскаржуваного рішення №275 від 30.08.2007, зазначений будинок не перебував у комунальній власності, а був у власності власників квартир та переданий лише на баланс ЖЕКу-401 як експлуатуючій організації, оскільки відповідно до ст.5, ст. 6 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Київська міська рада, яка діє на території міста Києва як суб'єкт права власності від імені та в інтересах територіальної громади здійснює правомочності щодо володіння, користування й розпорядження об'єктами права комунальної власності і оформлення територіальній громаді Шевченківського району міста Києва прав комунальної власності на нежилі приміщення в будинку АДРЕСА_1 в м. Києві було здійснено на підставі звернення Шевченківської районної у місті Києві ради в установленому законом порядку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати,що судом допущені порушення матеріального та процесуального права,які призвели або могли б призвести до неправильного вирішення спору, з огляду на що та відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів, з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді