У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» до ОСОБА_6, третя особа - Замостянський відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту, за касаційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» - Селезньова Максима Васильовича - на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області 06 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про звільнення квартири АДРЕСА_2 з-під арештів, накладених згідно з ухвалою від 08 листопада 2010 року б/н Вінницького районного суду, постановою від 18 лютого 2011 року № 25483051 Замостянського ДВС Вінницького МУЮ, постановою від 13 жовтня 2011 року № 29579799 Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ.

У позові позивач посилався на те, що 30 жовтня 2006 року відповідач ОСОБА_6 уклав з ПАТ «Сведбанк» кредитний договір № 0101/1006/88-014, в забезпечення виконання якого був укладений іпотечний договір від 30 жовтня 2006 року.

28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор плюс») свої права вимоги за зобов'язаннями відповідача по кредитному договору та договору іпотеки. Позивач вказував, що накладені арешти майна порушують права позивача, оскільки ТОВ «ФК «Вектор плюс» має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, та, зважаючи на черговість реєстрації обтяжень, позивач як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Законом «Про іпотеку», володіє переважним та першочерговим правом на задоволення своїх вимог щодо одного і того ж нерухомого майна, а арешт ускладнює звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області 06 липня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ТОВ «ФК «Вектор плюс» - Селезньов М.В. - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень з ухваленням нового рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 30 жовтня 2006 року ОСОБА_8 уклала з АКБ «ТАС-Комерцбанк» договір отримання кредитної лінії на суму 61 000 доларів США, в забезпечення виконання якого ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 передали в іпотеку належну їм квартиру АДРЕСА_1. В подальшому до договору кредиту були внесені зміни.

30 жовтня 2006 року укладено іпотечний договір, згідно з яким ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 в забезпечення виконання ОСОБА_8 кредитного договору від 30 жовтня 2006 року № 0101/1006/88-014, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбан» та ОСОБА_8, передали в іпотеку належну їм квартиру АДРЕСА_1, проведена державна реєстрація іпотеки. Додатковими договорами до іпотечного договору вносились зміни.

28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк», яке було правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свій час було правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», уклало договір факторингу з ТОВ «ФК» Вектор плюс» та передало право грошової вимоги заборгованості за договорами кредиту та договір відступлення прав за іпотечними договорами, згідно з якими відступило ТОВ «ФК» Вектор плюс» право вимоги за іпотечними договорами згідно з додатком 1, де зазначено іпотекодавця ОСОБА_8, проведена державна реєстрація іпотеки.

На предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт на підставі ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 08 листопада 2010 року б/н (на 1/3 частини), постанови про відкриття виконавчого провадження від 18 лютого 2011 року № 25483051, постанови про відкриття виконавчого провадження від 13 жовтня 2011 року № 29579799.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги, не вважав за необхідне залучати до участі у справі співвідповідачів (співвласників квартири та стягувачів), вказував, що, крім договору факторингу, між позивачем та ПАТ «Сведбанк» було укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором, тому позивач має переважне право на предмет іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_6, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки зміни до іпотечного договору від 30 січня 2006 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_10, в частині зміни іпотекодержателя в установленому законом порядку не вносилися, то позивач не набув права вимоги за вказаним іпотечним договором на підставі договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 рок, укладеного між ПАТ Сведбанк» та позивачем, та дійшов висновку, що позивачем не доведено належним чином наявність переважного та першочергового права на задоволення своїх вимог за рахунок спірного майна, а також вважав, що права позивача як заставодержателя спірного майна не пов'язані ні з правом власності, ні з правом володіння. А також виходив з того, що предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, а не квартира АДРЕСА_2, яку позивач просив звільнити з-під арешту.

Проте погодитися з висновками суду не можна з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Суд, встановивши, що між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу від 28 листопада 2012 року № 15 та договір про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року, відомості про що було внесено до Державного реєстру іпотек (а. с. 9), залишив поза увагою положення ч. ч. 1, 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» та дійшов помилкового висновку про те, що позивач не набув права вимоги за вказаним іпотечним договором та не довів належним чином наявність переважного та першочергового права на задоволення своїх вимог за рахунок спірного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна (ч. 4 ст. 54 цього Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Суд першої інстанції, розглядаючи позов до відповідача ОСОБА_6 та встановивши, що договір отримання кредитної лінії від 30 жовтня 2006 року укладено ОСОБА_8, в забезпечення виконання якого ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 передали в іпотеку належну їм квартиру, залишив поза увагою те, що належними відповідачами у справах за позовом про звільнення майна з-під арешту є боржник (ОСОБА_8.) та особи, в інтересах яких накладено арешт на майно.

Суд першої інстанції, не звернув уваги на те, що пред'явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову до такого відповідача.

Таким чином, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, на що не звернув увагу суд апеляційної інстанції.

Оскільки при розгляді справи у суді першої інстанції представник позивача не вважав за необхідне залучати до участі у справі співвідповідачів (співвласників квартири та стягувачів), а відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України заміна неналежного відповідача може здійснюватись лише за клопотанням позивача, суд також не наділений повноваженнями проводити заміну неналежного відповідача за власною ініціативою за відсутності клопотання позивача, з огляду на викладене нові обставини встановленню не підлягають постановлена у справі ухвала апеляційного суду Вінницької області від 06 липня 2015 року підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 335, ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - Селезньова МаксимаВасильовича задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області 06 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук