Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/661/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

02.07.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі: головуючого судді - Єгорової С.М.,

суддів: Бубличенко В.П., Дуковського О.Л.

із секретарем: Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», в особі Кіровоградського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору та стягнення сплачених коштів, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі по тексту - Банк), в особі Кіровоградського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк», про визнання недійсним кредитного договору № KGXRRX1540098 від 29.10.2007 року, та стягнення коштів в сумі 4569,53 грн. грн., що примусово стягнені Банком з його карткового рахунку № 629875, на який перераховується заробітна плата.

Посилався на те, що в червні 2011 року дізнався про оспорюваний кредитний договір з повідомлення Банка. На його заперечення Банком було надано копію заяви-позичальника та інші документи, що на думку відповідача підтверджують укладення кредитного договору.

Позивач заперечує, що мав намір укладати цей кредитний договір, стверджує, що не підписував ніяких документів, в тому числі заяви позичальника, яка містить невірні дані щодо його паспорта та місяця проживання.

Посилаючись на ці обставини, просив визнати вказаний кредитний договір недійсним як такий, що не відповідає вимогам ст.ст. 202, 203, 207, 215, 216 ЦК УКраїни, та стягнути безпідставно списані з його карткового рахунку кошти.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.12.2014 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту № KGXRRX1540098 від 29.10.2007 року укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Кіровоградського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк».

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Кіровоградського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 4569,53 грн., що примусово стягнуті з карткового рахунку № 629875, відкритого в Кіровоградському регіональному управлінні ПАТ КБ «Приватбанк».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачем з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову та стягнення судових витрат. Зазначається, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, у звязку з неповним зясуванням обставини справи та не наданням належної оцінки доказам. Не взято до уваги наявність рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.06.2012 року про задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Також, суд дійшов неправильного висновку про неможливість проведення судової почеркознавчої експертизи через ухилення Банку, хоча матеріали справи не містять доказів отримання вимоги експерта про надання додаткових документів.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення представника Банка, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення відповідача та його представника, які заперечували проти скасування рішення суду, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість судового рішенн в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі заяви позичальника № KGXRRX1540098 між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», в особі Кіровоградського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № KGXRRX1540098 від 29 жовтня 2007 року, за умовами якого позичальник отримав споживчий кредит у сумі 10560 грн. 00 коп. на строк з 29.10.2007 р. по 29.10.2009 р. з умовами оплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту та зобов"язався повернути кредит, відсотки, винагороди та комісії у зазначені в заяві позичальника та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка")(Стандарт) строки. Згідно вказаної заяви позичальник доручив Банку без додаткового узгодження перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту на відповідні рахунки, в тому числі з призначенням платежу - за рахунком-фактурою, а також здійснювати погашення заборгованості за кредитом за рахунок коштів, розміщених на рахунку, що відповідає платіжній картці, емітованої ПриватБанком відповідно до п. 3.2.5 Умов (а.с.85).

У заяві позичальника ОСОБА_2І вказані анкетні дані, які є «помилковими», зокрема серія, № та дата видачі паспорта позивача співпадають, однак в копії заяви позичальника № KGXRRX1540098 від 29 жовтня 2007 року зазначено, що виданий НОМЕР_1 червня 1998 року не Олександрійським МВ УМВС України в Кіровоградській області, як вказано в копії паспорта, а Знамянським МРВ УМВС України в Кіровоградській області, помилково також вказана адреса реєстрації та проживання позичальника, а саме вул. та будинок, квартира (АДРЕСА_1) замість м. Олександрія, вказано місце реєстрації та проживання - саме в м. Знамянка. Крім того, в копії заяви місце роботи позичальника вказано Знамянська дистанція путі ПЧ № 10, монтер путі в м. Знамянка, що також не відповідає дійсності.

Від імені банку договір був підписаний представником по довіреності ОСОБА_3 (так читається прізвище) як уповноваженою банком особою, яка перевіряла правильність та достовірність інформації позичальника.

Протягом року (грудень 2013 - листопад 2014 р.р.) ПАТ КБ «Приватбанк» самостійно списувались кошти з карткового рахунку № 629875, відкритого в Кіровоградському регіональному управлінні ПАТ КБ «Приватбанк» на імя ОСОБА_2, сума яких на час розгляду справи судом першої інстанції складала 4569 грн. 53 коп.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції погодився з доводами позивача, про те, що кредитний договір є недійсним, оскільки він не підписаний ним при укладенні кредитного договору, та прийняв до уваги, що в договорі є посилання на укладення договору з іншою особою. Стягуючи з Банка суму 4569 грн. 53 коп., списаних з каркового рахунку позивача, суд зазначив, що в заяві позичальника вказано № картки 618508 проте кошти відповідач стягував з картки № 629875, яка не вказана в копії заяви позичальника від 29 жовтня 2007 року та є карткою на отримання зарплати позивачем і ніяким чином не звязана з кредитним договором. При цьому судом звернуто увагу, що всупереч встановленій ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 13 червня 2014 року в порядку забезпечення позову забороні ПАТ КБ «Приватбанк» продовжує самовільно списувати кошти з карткового рахунку № 629875, відкритого в Кіровоградському регіональному управлінні ПАТ КБ «Приватбанк» на імя ОСОБА_2

Проте повністю погодитись із таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним положенням закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Згідно з п. 1 ч. 2ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Зміст ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначає поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642, 643 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 1055 ЦПК України передбачає, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Недодержання письмової форми тягне за собою його нікчемність.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних і попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.

Проте суд у порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з"ясуванню обставин справи. Зокрема, клопотання судового експерта про надання оригіналу заяви позичальника № KGXRRX1540098 від 29 жовтня 2007 року для проведення призначеної судом судово-почеркознавчої експертизи, а також питання витребування оригіналів документів кредитної справи, в тому числі заяви позичальника, залишилось невирішеним.

Вирішення цього клопотання має важливе юридичне зясування, оскільки ОСОБА_2 посилався на те, що заяву позичальника та інші документи стосовно одержання кредиту не підписував.

Посилання суду першої інстанції на ухилення відповідача від проведення судово-почеркознавчої експертизи через ненадання оригіналів документів зроблено передчасно, при цьому судом не вжито заходів, передбачених ст.ст. 133, 137 ЦПК України, щодо витребування доказів, тому не було підстав для застосування наслідків, зазначених у ст. 146 ЦПК України.

Відповідно до ст. 60 ЦК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України). У мотивувальній частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Способами забезпечення судом доказів є, зокрема, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів (ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

Задовольняючи позовну вимогу про визнання сопрюваного правочину недійсним, суд визнав встановленими обставини, на які посилався позивач, в тому числі, що ОСОБА_2 кредитний договір не підписував, проте не врахував, що справжність підпису особи на

документах, що підтверджують укладення оспорюваного правочину у письмовій формі, може встановити лише експерт, який має відповідну фахову освіту та спеціальні знання.

Статтею 143 ЦПК України встановлено, що для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

В п. 2 постанови від 18.12.2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі Пленум Верховного Суду України розяснив, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

З метою перевірки обставин, на які посилався позивач у своїй позовній заяві, та доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дослідила надані Банком оригінали документів кредитної справи: заяву позичальника № KGXRRX1540098 від 29 жовтня 2007 року, рахунок-фактуру № 194 від 29.10.2007 року, накладну від 29.10.2007 року, довідку про стандартні умови кредитування ПриватБанку та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 29.10.2007 року, які містять підписи позичальника (а.с. 211, 213, 212, 217) та за клопотанням позивача та його представника, підтриманим представником Банка, призначила судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені питання щодо виконання підписів на вказаних документах позивачем ОСОБА_2 (а.с.188-191).

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи від 06.05.2015 року № 120 підписи, розташовані у графах від імені позичальника "Підпис" у заяві позичальника № KGXRRX1540098 від 29 жовтня 2007 року, у графі "одержав" рахунку-фактурі № 194 від 29.10.2007 року, у графі "отримав" накладної від 29.10.2007 року, у графі "з умовами ознайомлений Клієнт" довідки про стандартні умови кредитування ПриватБанку та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 29.10.2007 року, виконані ОСОБА_2 (а.с.198-204).

Крім того, до суду представником відповідача було надано копію заочного рішення Знамянського міськрайонного суду від 18 червня 2012 року, за яким з відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто суму 76237 грн. 88 коп. заборгованості за кредитним договором № KGXRRX1540098 від 29 жовтня 2007 року (а.с.70). За вказаним рішенням 20 серпня 2012 року Знамянським міськрайонним судом було видано виконавчий лист (а.с.72).

З досліджених доказів убачається, що оспорюваний кредитний договір № KGXRRX1540098 від 29 жовтня 2007 року був погоджений і підписаний позивачем, тому з урахуванням умов договору Банк мав право здіснювати погашення заборгованості шляхом списання коштів, розміщених на розрахунковому (картковому) рахунку позичальника, що відповідає дорученню останнього у заяві (а.с. 211) та п.3.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка")(Стандарт) (а.с.88-91).

Зазначення у заяві позичальника неправильних даних щодо місця видачі паспорта та місця проживання і роботи, дійсність яких підтверджена його підписом, не має суттєвого значення при вирішенні питання щодо недійсності оспорюваного правочину з підстав, зазначених у позові.

Колегія суддів, враховуючи вищевикладене, прийшла до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому з підстав, передбачених п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за його безпідставністю.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України в порядку розподілу судових витрат за

рахунок позивача підлягають компенсації понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору (а.с. 156).

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2014 року року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», в особі Кіровоградського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору та стягнення сплачених коштів відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 121,80 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: