Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15.10.2015 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області особі

судді - Бедьо В.І.,

при секретарі Холмогоровій Л.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Тиса» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного Акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Тиса» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди

Позовні вимоги ОСОБА_2 мотивує тим, що 14.03. 2012 року прийнятий на роботу слюсарем 5-го розрядку на ПАТ «Машинобудівний завод «Тиса» ( по договору про надання послуг), де працював до липня 2014 року.

Позивач вказує на те, що з вересня 2013 року у відповідача існувала заборгованість перед ним по заробітній платі і на даний час така становить 16 935, 03 грн.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач відмовляється виплатити вказану заборгованість з підстав відсутності грошових коштів.

Крім того позивач вказує на те, що несплата боргу викликала у нього значні моральні страждання, що відповідно призвело до погіршення матеріального становища, порушення попереднього укладу сімейного життя, негативно вплинуло на стан здоровя (порушення сну, депресія, серцеві болі).

Протиправна поведінка відповідача на думку позивача полягає у невиконанні останнім взятих на себе зобовязань.

На підставі викладеного позивач просить зобовязати ПАТ «Машинобудівний завод «Тиса» сплатити позивачу заборгованість по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції, а також середню заробітну плату за весь час затримки в розмірі 16 935, 03 грн., відшкодувати за рахунок відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн., стягнути судові витрати по справі.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Явку свого представника ПАТ «Машинобудівний завод «Тиса» в судове засідання не забезпечила, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши всі зібрані докази в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, приходить до наступного висновку.

Згідно Довідки № 27 від 25.12. 2013 року, наданої ПАТ «Машинобудівний завод Тиса» ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 працює на заводі по договору про надання послуг слюсарем 5-го розряду з 14.03.2012 року по дату видачі довідки (договори 2012 р. - №№29,17, 17, 19, 58, 31, 13, 23, 16 2013 р. 6, 21, 30, 27, 8, 19, 8, 18, 17, 3).

Зі змісту позовної заяви та пояснень, наданих представником позивача в судовому засіданні судом встановлено, що ПАТ «Машинобудівний завод «Тиса» боргує позивачу грошові кошти по виплаті заробітної плати.

З доданої до матеріалів справи довідки № 36 від 14.07.2015 року вбачається, що станом на 14.07.2015 року ПАТ «Машинобудівний завод Тиса» боргує ОСОБА_2 заробітну плату в сумі 5930, 73 грн.

Разом з тим позивач в прохальній частині просить стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції, а також середню заробітну плату за весь час затримки.

Однак в судовому засіданні встановлено, що сторонами фактично укладались договори про надання послуг.

Стаття 901 ЦК передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Головною відмінністю договору про надання послуг та трудового договору є те, що договір про надання послуг за своєю суттю є цивільно-правовим договором, і регулюється Цивільним кодексом України, а трудовий договір регулюється Кодексом законів про працю України.

При цьому варто зазначити, що працівникові при укладенні трудового договору законодавством про працю гарантується нормування робочого часу, вихідні, святкові і неробочі дні, відпустки, оплата праці при відхиленні від нормальних умов праці, допомога по безробіттю, виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Цивільним законодавством України пільги і гарантії не передбачені, і надаються тільки тоді, коли виконавець самостійно проводить відрахування до соціальних фондів або коли сторони домовилися про час надання послуг, про компенсаційні виплати за рахунок замовника, тощо

Так само у вказаних видах договорів існує відмінність у виплаті заробітної плати.

Зокрема розмір заробітної плати за трудовим договором залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства і не може бути меншим від мінімальної заробітної плати, встановленої законом і має виплачуватися не рідше 2 разів на місяць .

Розмір і порядок оплати договору про надання послгу визначається та закріплюється договором і не залежить від мінімальної заробітної плати

При укладенні договору про надання послуг на відміну від трудового договору трудова книжка не подається, та відповідно до неї періоди праці за договорами цивільно-правового

характеру не заносяться.

На виконавця (підрядника) не поширюють соціально-трудові пільги і гарантії (відпустка, вихідні дні, тривалість робочого часу, оплата праці при відхиленні від нормальних умов праці, виплата допомоги з тимчасової втрати працездатності тощо), передбачені трудовим законодавством для працівників. Водночас у договорі цивільно - правового характеру сторони можуть домовитися про певні пільги і гарантії, які надаються за рахунок замовника.

За цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а його результат. Він визначається після закінчення роботи та оформляється актами здавання-приймання виконаних робіт (послуг), на підставі яких здійснюється їх оплата. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його рамками, метою договору є отримання певного матеріального результату. Особа, що виконує роботу на підставі такого договору, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, вона сама організовує свою роботу і виконує її на власний ризик. Законодавство про працю на такі відносини не поширюється.

Таким чином цивільно-правовий договір вид договору, який укладається відповідно до вимог не трудового, а цивільного законодавства.

Розмір виплати по договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, не обмежений ні мінімальним, ні максимальним розмірами ( ст. 903 ЦКУ).

Строки виплати встановлюють за домовленістю сторін (ст. 903 ЦКУ).

Разом з тим суд не має можливість вивчити строки виплати та інші умови договору про надання послуг позивачем ОСОБА_2, оскільки такі не надані суду.

І тому суд змушений виходити з довідки № 36 по заробітній платі, що містится в матеріалах справи, у якій відповідачем визнається сума заборгованості в розмірі 5930, 73 грн. і відповідно така підлягає виплаті позивачу.

В частині вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції, а також середню заробітну плату за час затримки, така позивачем не обгрунтована і відповідно не підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача 5000 гривень моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.23 ЦПК України: особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ст. 237-1 КзпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Разом з тим, у відповідності до ст.60 ч.1 ЦПК України: кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження моральних страждань та впливу зазначених у позові обставин на стан здоровя позивача, не надано таких і в ході розгляду справи, а тому в задоволенні даної вимоги суд відмовляє.

Підсумовуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 23, 224-228 ЦПК України, ст.ст.901 - 907 ЦК України, суд,-

Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «Машинобудівний завод «Тиса» на користь ОСОБА_2( АДРЕСА_1; ідентифікаційний код: НОМЕР_1) заборгованість по заробітній платі в розмірі 5930, 73 грн.(пять тисяч тридцять гривень 73 коп.).

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ПАТ «Машинобудівний завод «Тиса» на користь держави судовий збір у розмірі 243, 60 (двісті сорок три гривні 60 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 243, 60 (двісті сорок три гривні 60 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку він вправі подати протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_3