РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

29.05.2015 року Франківський районний суд м. Львова, в складі: головуючого судді: Ванівського Ю.М. при секретарі: Буюклі В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «Приватбанк», ПАТ АКБ «Львів», за участю третіх осіб: Галицького ВДВС ЛМУЮ, Франківського ВДВС ЛМУЮ про визнання права власності та зняття арешту, - в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду із позовною заявою, у якій просять визнати за ними право власності на квартиру АДРЕСА_1 у частках: ОСОБА_1 5/8 частини квартири, ОСОБА_2 3/8 частини квартири, та, уточнивши позовні вимоги, зняти арешти з квартири.

В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1. На вказану квартиру 11.02.2015 року Галицьким ВДВС ЛМУЮ накладено арешт у межах виконавчого провадження за номером ЄДРВП 44056279, та 26.07.2011 року накладено арешт Франківським ВДВС ЛМУЮ за номером ЄДРВП № 27808384. Стягувачем за вказаними провадженнями вказано ПАТ «ПроКредитБанк». Позивачу ОСОБА_1 (змінила прізвище з «Герега» згідно свідоцтва про шлюб від 13.04.2010 року) ОСОБА_3 07.07.2009 року подарувала 3/8 частки квартири. На підставі свідоцтва про право власності №223259 від 07.12.2006 року ? частки квартири належить ОСОБА_4, ? частки належить ОСОБА_2 Згідно свідоцтва про право на спадщину від 06.05.2009 року ОСОБА_2 належить 1/8 частки вказаної квартири. Таким чином, позивачі є власниками квартири АДРЕСА_1, а накладені арешти позбавляють їх можливості вільно розпоряджатися належним їм майном. Просять позов задоволити.

Представник позивачів у судовому засіданні позов підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задоволити.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, заперечень на позов не подав, а тому згідно ч.4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, суд вирішує справу у їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів в порядку заочного провадження.

Представник третьої особи Франківського ВДВС ЛМУЮ у судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, заперечень на позов не подав, а тому згідно ч.4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, суд вирішує справу у їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів в порядку заочного провадження.

Представник третьої особи Галицького ВДВС ЛМУЮ у судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, через канцелярію суду направив письмові пояснення, в яких вказує, що державному виконавцю не було відомо про те, що квартира в різних частках належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при накладенні арешту на майно ОСОБА_3 Просить винести рішення щодо можливості зняття арешту, накладеного на квартиру АДРЕСА_1 на підставі постанови про арешт боржника та оголошення заборони його відчуження від 11.02.2015 року.

Дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності №223259 від 07.12.2006 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, що підтверджується витягом про реєстрацію прав на нерухоме майно від 26.01.2007 року №13352604.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.2009 року, ОСОБА_2 є спадкоємцем ? частки спадкового майна ОСОБА_5, яка померла 18.10.2008 року.

З витягу про реєстрацію прав на нерухоме майно від 21.05.2009 року №22794938 вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/8 частку квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.05.2009 року передбачено, що ОСОБА_3 є спадкоємцем ? частки спадкового майна ОСОБА_5, яка померла 18.10.2008 року.

Як вбачається з договору дарування від 07.07.2009 року, ОСОБА_3 подарувала 3/8 частки квартири АДРЕСА_1, що стверджується витягом з державного реєстру правочинів №7477600 від 07.07.2009 року.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14.11.2012 року позов ОСОБА_1 до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про визнання права власності на 3/8 частки квартири АДРЕСА_1 задоволено, зобовязано відповідача зареєструвати за ОСОБА_1 право власності.

Згідно свідоцтва про шлюб від 13.04.2010 року серія 1-СГ №140413, ОСОБА_4 змінила прізвище на «Добрянська».

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-СГ №373469, 08.11.2014 року померла ОСОБА_3.

Постановою про відкриття виконавчого провадження Франківського ВДВС ЛМУЮ від 26.07.2011 року (ВП №27808384) на підставі виконавчого листа №2-1149/11, виданого 01.04.2011 року Франківським районним судом м. Львова, на майно ОСОБА_3, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт з забороною відчуження майна.

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження Галицького ВДВС ЛМУЮ від 11.02.2015 року (ВП №44056279) на підставі виконавчого судового наказу №2н-697/09, виданого 25.06.2010 року Франківським районним судом м. Львова, на майно ОСОБА_3, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт з забороною відчуження майна.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти,користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як вбачається з ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Ч.4 ст.334 ЦК України встановлено, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Як передбачено ч.1 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною 4 п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 встановлено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Згідно п. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна, накладений в рамках виконавчого провадження, може бути знятий за рішенням суду.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 209, 212, 214, 215, 224 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 316, 319, 321, 328, 392, 1226, 1258, 1261, 1267, 1275 ЦК України,ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», суд, - в и р і ш и в:

Позов задовольнити. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/8 часток квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/8 часток квартири АДРЕСА_1.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, що накладений постановою державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 26.07.2011 року (ВП №27808384).

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, що накладений постановою державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 11.02.2015 року (ВП №44056279).

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, у відсутності якої таке було постановлено протягом того ж строку з дня отримання його копії.

Суддя Ю.М.Ванівський