Справа № 459/1685/14 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/312/15 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Кабаля І.І., Шеремети Н.О.,

секретаря - Матяш С.І.

з участю представника апелянта - Бойко З.М.,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Степова» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 14 серпня 2014 року у справі за позовом Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Степова»» до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 14 серпня 2014 року в задоволенні позову Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Степова» до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення відмовлено.

Рішення суду оскаржило ДП «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Степова».

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування такого.

Зазначає, що судом не враховано положень ЖК України, зокрема ст.127, відповідно до якої, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян в період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. ОСОБА_3 ніколи не працював та не працює на даний час на ВП «Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля», на балансі якого перебуває гуртожиток, що розташований за адресою АДРЕСА_1 Львівської області, адміністрація та профспілковий комітет підприємства не давали дозволу на поселення ОСОБА_3 у вказаний гуртожиток, тобто відповідач не має правових підстав для проживання в гуртожитку.

Крім того, судом не взято до уваги, що ОСОБА_3 не дотримується правил поведінки проживання в гуртожитку, а також чинить психологічний тиск на членів своєї сім»ї, про що свідчать неодноразові звернення до адміністрації шахти мешканців гуртожитку та його дружини ОСОБА_4

Просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 14 серпня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішенням, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта Бойко З.М. в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі, пояснення відповідача ОСОБА_3 проти мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3 , 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту суб»єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст.16 ЦК України.

Встановлено, що на балансі шахти «Степова» знаходиться гуртожиток, розташований по АДРЕСА_1.

Відповідно до копії довідки № 37 від 12.03.2014 року, виданої ДП «Львіввугілля» Шахта «Степова», ОСОБА_5 працює на даному підприємстві з 03.08.1999 року по даний час, на посаді маляра ІІІ розряду.

У зв'язку з прийняттям на роботу, ОСОБА_5 на підставі спільного рішення адміністрації і профкому шахти було видано ордер на поселення в гуртожитку шахти «Степова», що знаходиться по АДРЕСА_1, а 12.01.2007 року ОСОБА_5 було видано ордер №11 на поселення в гуртожитку шахти її та її дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Із звернення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради № 28-1/3 від 30.12.2012 року та № 3/20-1059/4-10 від 28.02.2014 року на ім'я директора ВП «Шахата «Степова» вбачається, що ОСОБА_3 проживає в належному шахті гуртожитку без реєстрації разом зі своєю дружиною ОСОБА_5 та їх дітьми. З повідомлення школи комітету стало відомо, що ОСОБА_3 чинить насилля над дружиною та дітьми, з працівниками соціальної служби веде себе агресивно, а тому членами комісії було вирішено звернутися з прохання примусового виселення даного громадянина з гуртожитку.

ОСОБА_3 завідуючою гуртожитку «Шахти «Степова» надсилалися вимоги №572 від 04.12.2013 року та №14 від 17.03.2014 року з проханням виселення у триденний строк у зв'язку з незаконним проживанням в гуртожитку, що стверджується копіями даних вимог. З даними вимогами ОСОБА_3 було ознайомлено під підпис.

ОСОБА_5 04.12.2013 року та 04.03.2014 року зверталася з заявами до завідуючої гуртожитку з проханням допомогти їй виселити з кімнати НОМЕР_1 її чоловіка ОСОБА_3, який проживає в гуртожитку без реєстрації, ніде не працює, застосовує фізичну силу до неї та їх дітей, зловживає алкогольними напоями, не пускає її на роботу. Вказала, що ОСОБА_3 виганяє дітей з кімнати у зв'язку з чим вони не ночують вдома.

Орган опіки та піклування Червоноградської міської ради 10.12.2013 року звертався з заявою до завідуючого гуртожитку шахти «Степова» про вжиття заходів до ОСОБА_3, який проживає без реєстрації в даному гуртожитку.

Відповідно до витягу з протоколу № 53 спільного засідання профспілкових комітетів та адміністрації ВП «Шахти «Степова» від 24.01.2014 року, комітетами було розглянуто подання адміністрації ВП «Шахта «Степова» про незаконне проживання в гуртожитку шахти без реєстрації ОСОБА_3 та виселення його з кімнати НОМЕР_1, та було вирішено дати згоду на виселення останнього з гуртожитку.

З протоколу від 06.03.2014 року зборів мешканців гуртожитку ІІІ, IV, V поверхів вбачається, що сім'я ОСОБА_3 не дотримується правил поведінки проживання в гуртожитку, батьки не займаються вихованням дітей, постійно застосовують фізичну силу до дітей. ОСОБА_3 неодноразово чинить насильство і над дружиною, і над дітьми, а тому мешканці вирішили звернутися до адміністрації шахти з проханням вжиття заходів щодо виселення сім'ї ОСОБА_3 з гуртожитку.

Крім того, мешканці гуртожитку Шахти «Степова» зверталися з заявами до начальника міліції Червоноградського МВ ГУМВСУ у Львівській області та заступника Червоноградського міського голови з проханням вжиття заходів відносно сім'ї ОСОБА_3

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 в гуртожитку правила проживання не порушує, влаштувався на роботу, іншого житла не має, приймає участь у вихованні дітей, і беручи до уваги його запевнення щодо належної поведінки в гуртожитку в подальшому, прийшов до висновку, що заявлений позов є необґрунтованим.

Однак, колегія суддів не погоджується з цим висновком суду першої інстанції, оскільки такий повністю суперечить всім вище переліченим доказам по справі та не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно ст. 127 ЖК України гуртожитки, як жилі приміщення призначені для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

За приписами ст. ст. 128, 129 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надану жилу площу.

Відповідно до п. 17 Примірного положення про гуртожитки, громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вправі вселити у займані приміщення своїх неповнолітніх дітей. Вселення інших членів сім»ї у вказані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації та профспілкового комітету підприємства та письмової згоди членів сім»ї громадянина, які проживають разом з ним.

На підставі ст. ст.10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та не оспорювалось сторонами і підтверджено відповідачем ОСОБА_3 у суді апеляційної інстанції, останній ніколи не працював та не працює на даний час в Державному підприємстві «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Степова», на балансі якого перебуває гуртожиток, що розташований по АДРЕСА_1 Львівської області. Відповідно до ордеру №11 на поселення в даний гуртожиток, в такий поселено ОСОБА_5, яка з 03 серпня 1999 року працює на шахті на посаді маляра, а також її дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4).

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що адміністрація чи профспілковий комітет підприємства давали дозвіл на поселення ОСОБА_3 у вказаний гуртожиток, що і не заперечив сам відповідач в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач вселився у гуртожиток і проживав у такому без належної на те правової підстави, що є підставою для його виселення без надання іншого житла.

Окрім того, в матеріалах справи наявні ряд звернень, зокрема звернення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 29 листопада 2012 року щодо примусового виселення ОСОБА_3 з гуртожитку (а.с.5), заява ОСОБА_5, відповідно до якої остання просить виселити з кімнати НОМЕР_1 гуртожитку ОСОБА_3 через неправомірну поведінку останнього (а.с.7), звернення Органу опіки та піклування Червоноградської міської ради щодо вжиття заходів до ОСОБА_3 (а.с.8), повторна заява ОСОБА_5 щодо протиправної поведінки ОСОБА_3 та виселення останнього (а.с.9), звернення заступника директора з господарських і соціальних питань ВП «Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля» ОСОБА_8 на ім»я начальника Червоноградського МВ ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_9 щодо забезпечення безпеки ОСОБА_5, її дітей, інших мешканців гуртожитку та вжиття всіх необхідних заходів, передбачених чинним законодавством у зв»язку з тим, що ОСОБА_3 чинить насилля в сім»ї ( а.с.12) та інше.

Частиною 1 статті 116 ЖК України передбачено, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

В матеріалах справи є достатньо доказів систематичного порушення ОСОБА_3 правил співжиття, що зробило неможливим для членів його сім»ї та інших мешканців проживання з ним в одному гуртожитку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Суд першої інстанції на це уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, оскільки судом першої інстанції не виконано всі вимоги цивільного судочинства, зокрема, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що полягає у помилковому визначенні юридичних наслідків обставин, і окрім того, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до вимог ст.309 ЦПК України є безумовними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А відтак, підлягають стягненню з ОСОБА_3 в користь Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Степова» 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три грн. 60 коп.) судового збору за подання позову до суду та 121 грн. 80 коп. (сто двадцять одна грн. 80 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 88, 209, 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Степова» - задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 14 серпня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Степова»» до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення задовольнити.

Виселити ОСОБА_3 з кімнати НОМЕР_1 гуртожитку Відокремленого підрозділу «Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля», що знаходиться по АДРЕСА_1 Львівської області, без надання іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Степова» 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три гривні 60 копійок) судового збору за подання позову до суду та 121 грн. 80 коп. (сто двадцять одна грн. 80 коп.) - за подання апеляційної скарги.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням Апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Шеремета Н.О.