АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7269/15 Справа № 191/5084/14 Головуючий у 1 й інстанції - Порошина О.О. Доповідач - Гайдук В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського А.Б., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Видюкової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу по заробітній платі та стягнення середньої заробітної плати за час затримання розрахунку, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що з вересня 2011 року по грудень 2013 року він працював на посаді майстра зі збирання металопластикових вікон у приватного підприємця ОСОБА_3, якого вироком суду було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України, грубе порушення законодавства про працю.

Враховуючи наведене ОСОБА_2, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 95308 грн. та середню заробітну плату за час затримання розрахунку за період з 06 грудня 2013 року по 09 квітня 2015 року в розмірі 53298,50 грн. (а.с. 1-3, 42-43).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено (а.с. 195-198).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, неповне з'ясування судом обставин у справі, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі (а.с. 200-201).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Вироком Синельниківського міськрайонного суду від 15 жовтня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 172 КК України, грубе порушення законодавства про працю.

З матеріалів кримінальної справи №191/3635/14-к, яка була досліджена в суді апеляційної інстанції вбачається, що ОСОБА_3., відповідач по справі, допустив до роботи найманих працівників, в тому числі і позивача - ОСОБА_2, без укладення трудових договорів, внесення записів про роботу до трудових книжок, без реєстрації трудових договорів у районному центрі зайнятості, не забезпечив бухгалтерський облік витрат на оплату праці, та відомості оплати праці. Свою вину ОСОБА_3. визнав (т.1 а.с.30 кримінальної справи)

Актом перевірки № 04-12-100/22 від 25 червня 2014 року, складеного територіальною інспекцією з питань праці у Дніпропетровській області, встановлено грубі порушення законодавства про працю ст.ст.24,24-1,48,97, 253 КЗпП України, ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці» та зроблено припис про усунення встановлених порушень (т.2 а.с.23-29 кримінальної справи).

У відповідності до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Аналогічна правова позиція міститься у роз'ясненнях, наданих у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" N 9 від 6 листопада 1992 року, відповідно до якого фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того чи було прийняття на роботу належним чином оформлене.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи більше п'яти днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників за умови, що вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Таким чином, при зверненні до суду позивачем не було надано належних доказів, що при укладанні усного трудового договору з відповідачем, останній зобов'язався оплачувати його працю у розмірі 3500 грн. на місяць, умови оплати праці, наявності існування заборгованості по виплаті заробітної плати у сумі 95308 грн у період з вересня 2011 року по грудень 2013 року.

Не надані такі докази позивачем і в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Позивач із вимогами про визнання трудових відносин та зобов'язання внести до трудової книжки запис про роботу до відповідача чи до суду не звертався.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що вказані обставини було встановлено вироком Синельниківського міськрайонного суду від 15 жовтня 2014 року не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у даному вироку відсутні дані про умови трудового договору, а також щодо умов та оплати праці саме ОСОБА_2, його конкретний період (число, місяць, рік) роботи у відповідача та період заборгованості по заробітній платі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на обґрунтування свої позовних вимог.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, дав їм нажену оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: