Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Гордійчук С.О., Шеремет А.М.,

секретаря судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Мороз Людмили Святославівни на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 червня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним задоволено повністю.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля від 15 вересня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про продаж транспортного засобу «MAZDA», модель «PREMACY», рік випуску 2004, тип ТЗ: легковий універсал-В, № кузова/шасі: НОМЕР_2.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 243 грн. 60 коп. судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Мороз Л.С. подала апеляційну скаргу. Вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є протиправним, винесеним без з'ясування усіх обставин справи, що мають значення для справи та таким що порушує норми матеріального права.

Вказує, що рішення суду першої інстанції побудоване на доказах, які ґрунтуються на припущеннях.

Зазначає, що рішенням суду першої інстанції від 18 червня 2014 року, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 15 _____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/2138/2015 Головуючий у суді 1 інстанції: Бердій М.А.

Доповідач : Демянчук С.В.

грудня 2014 року, у справі № 569/3796/14-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі - продажу та повернення коштів, встановлено, що ОСОБА_1, діючи від імені ОСОБА_3, на підставі його довіреності від 04 квітня 2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу, продав ОСОБА_4 автомобіль марки МА20Л РЯЕМАСУ, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

15 вересня 2012 року, обговоривши всі істотні умови відчуження та передання автомобіля, а також його ціну, ОСОБА_4 було куплено у ОСОБА_1 вказаний автомобіль за 80 тис.грн. Цього ж дня, до підписання договору купівлі-продажу, ОСОБА_4 було передано ОСОБА_1 гроші в сумі 80 тис.грн., про що зазначено у п. 2.2 договору, а саме те, що сторони підтверджують факт повного розрахунку за автомобіль, а ОСОБА_1 передав ОСОБА_4 автомобіль, про що ними було складено відповідний акт приймання - передачі, який є додатком до договору.

Тобто, обставини укладання договору купівлі - продажу автомобіля марки МА20А РЯЕМАСУ, 2004 року випуску, встановлені судовим рішенням у справі № 569/3796/14-ц, що набрало законної сили, не повинні були перегладатися у справі № 569/2428/15-ц.

Вважає, що безпідставним є оскаржуване рішення суду про задовлення вимог позивача про визнання недійсним договору купівлі - продажу автомобіля, який є розірваним згідно рішення суду, що вступило в законну силу.

Просила скасувати заочне рішення суду першої інстанції від 15 червня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Мороз Л. С. підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі та просила її задовольнити.

ОСОБА_3 та його представник апеляційну скаргу не визнали. Просиди відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_1, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином про що свідчать розписки.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що на обґрунтування заявлених вимог, позивач покликається на договір купівлі-продажу автомобіля, який був укладений у простій письмовій формі 15 вересня 2012 року між ОСОБА_1, який діяв від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності від 04 квітня 2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованій в реєстрі за № 838, та ОСОБА_4 , за яким ОСОБА_1 зобовязувався передати ОСОБА_4 автомобіль марки «MAZDA PREMACY», рік випуску 2004, кузов № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

На момент укладення договору автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ та належав ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 23 лютого 2012 року.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 15 грудня 2014 року по цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду від 18 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу та повернення коштів, було встановлено, що при укладенні письмового договору сторонами не було дотримано встановленого Порядком державної реєстрації (перереєстрації), знання з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року, порядку набуття права власності на транспортний засіб. Спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ і на час виникнення спірних правовідносин залишався зареєстрованим за ОСОБА_3. Окрім цього, відповідно до п. 8 згаданого Порядку документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, довідка-рахунок за формою згідно додатку 1, видана субєктом господарювання, діяльність якого повязана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Відповідно до вищезазначеного судового рішенн, суд дійшов висновку, про те, що зібрані судом докази свідчать про те, що спірний договір купівлі-продажу автомобіля між сторонами був укладений без дотримання установленого порядку. Проте законом нікчемності укладеного сторонами договору прямо не встановлено, а тому він є оспорюваним.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, вищезгаданою ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 15 грудня 2014 року було встановлено, що оспорюваний договір був укладений з порушенням Порядку державної реєстрації (перереєстрації), знання з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року, .

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги покликався на ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 232 ЦК України, вказуючи на наявність зловмисної домовленості між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 при укладенні зазначеного договору, та виходячи з того, що відповідачі не надали жодного доказу на спростування вимог позивача, дійшов висновку про наявність підстав визнання оспорюваного договору недійсним.

Колегія суддів з таким висновком суду погодитися не може з наступних підстав.

Встановлено, що протягом дії виданої довіреності ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_1, будь-які угоди щодо спірного автомобілю не вчинялись, оскільки відповідна перереєстрація власника автомобіля органами ДАІ не проводилася.

Дані обсативи встановлені ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 15 грудня 2014 року по цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду від 18 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу та повернення коштів, якою було встановлено, що при укладенні письмового договору сторонами не було дотримано встановленого Порядком державної реєстрації (перереєстрації), знання з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року, порядку набуття права власності на транспортний засіб. Спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ і на час виникнення спірних правовідносин залишався зареєстрованим за ОСОБА_3. На підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України зазначені встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, обставини доказуванню не підлягають.

Таким чином, за наявних правовідносин між сторонами, необхідно керуватись спеціальними нормами закону, а саме ст. 210 ЦК України та Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів і мотоколясок (затверджених постановою Кабінету міністрів України від 07.09.1998 року №1388, в редакції постанови КМ України №1371 від 23.12.2009 року ).

Частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 210 ЦК України та п. 2 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року за № 1388 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року за № 1371), договір купівлі-продажу автомобіля підлягає державній реєстрації в органах ДАІ і є вчиненим з моменту такої реєстрації, а фактичне виконання умов договору не є підтвердженням переходу права власності на автомобіль.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За встановлених обставин, не можна погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що між сторонами був укладений саме договір купівлі-продажу спірного автомобіля , а ОСОБА_4 є належним власником вказаного автомобіля. Фактичне виконанням умов договору не є підтвердженням переходу права власності на автомобіль, оскільки для переходу права власності автомобіль повинен бути знятий з обліку на ім'я колишнього власника і зареєстрований на нового власника.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення по справі про відмову в позові, так як висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також під час ухвалення рішення порушені та неправильно застосовані норми матеріального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Мороз Людмили Святославівни задовольнити.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 червня 2015 року скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : С.О. Гордійчук

А.М. Шеремет