У х в а л а

іменем україни

23 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Дем'яносова М.В.,Коротуна В.М.,Маляренка А.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи на стороні відповідача: Звенигородська державна нотаріальна контора, ОСОБА_6, про визнання права власності на спадкове майно, та позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи на стороні відповідача: Звенигородська державна нотаріальна контора, ОСОБА_6, про визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 25 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 31 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_7 Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, яке складається з: житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1, вартість якого згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 31 травня 2011 року складає 81 584 грн; земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1, вартість якої складає 27 850 грн 39 коп.; земельної ділянки, що розташована в адміністративних межах Моринської сільської ради Звенигородського району, Черкаської області, цільове призначення − для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,84 га, вартість якої згідно з витягом від 21 березня 2012 року складає 56 586 грн 48 коп. Загальна вартість спадкового майна складає 166 020 грн 87 коп. На час відкриття спадщини позивач постійно проживала разом із спадкодавцем, але до нотаріальної контори за видачею свідоцтва не зверталася.

Однак, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся син померлої ОСОБА_7 − ОСОБА_5, який і отримав свідоцтва про право на спадщину за законом.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 04 грудня 2013 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, на час відкриття спадщини.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 29 січня 2014 року, вирішено внести зміни у свідоцтва про право на спадщину за законом, видані Звенигородською державною нотаріальною конторою Черкаської області 08 червня 2011 року на ім'я ОСОБА_5 у спадковій справі № 616/2010 та зареєстровані за № 1-2125, № 1-2127, № 1-2129, вказавши, що він є спадкоємцем Ѕ частини спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Проте, звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, отримала відмову, оскільки, на спадкове майно померлої ОСОБА_7 видано свідоцтва про право на спадщину на користь іншого спадкоємця − ОСОБА_5

Внести зміни до свідоцтва про право на спадщину виявилося неможливим, через те, що ОСОБА_5 відмовився надати нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, отримані ним 08 червня 2011 року.

Враховуючи неможливість оформлення у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому, уточнивши свої вимоги, просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь 40 792 грн грошової компенсації за Ѕ частки вже проданого ОСОБА_5 спадкового майна: житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1; 13 925 грн 19 коп. грошової компенсації за Ѕ частки вже проданого ОСОБА_5 спадкового майна: земельної ділянки площею загальна площа 0,3655 га розташованої за адресою АДРЕСА_1. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати 3 000 грн за надану правову допомогу та 830 грн 12 коп. судового збору.

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи на стороні відповідача: звенигородська Державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно за законом. Уточнивши свої позовні вимоги, він просив суд перерозподілити між ним та ОСОБА_4, ОСОБА_5, як спадкоємцями першої черги, в рівних долях по 1/3 частини, без виділення в натурі спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_7, і складається з земельної ділянки, розташованої в адміністративних межах Моринської сільської ради, Звенигородського району Черкаської області, цільове призначення − для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2, 84 га. Стягнути компенсацію за вже продане ОСОБА_5 спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 40 000 грн; земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 10 000 грн.

Свої вимоги ОСОБА_6 обґрунтував тим, що він постійно проживав зі своєю матір'ю − ОСОБА_7, і тому він має право на 1/3 частини в спадковому майні на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7, проте, за прийняттям спадщини у встановлений законом строк до нотаріальної контори не звернувся.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 25 червня 2014 року позов ОСОБА_4 частково задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право на спадщину за законом на Ѕ частини земельної ділянки площею 1,42 га (загальна площа складає 2,84 га) призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Моринської сільської ради Звенигородського району Черкаської.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 20 000 грн грошової компенсації за Ѕ частини вже проданого ОСОБА_5 спадкового майна: житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 5 000 грн грошової компенсації за Ѕ частини вже проданого ОСОБА_5 спадкового майна: земельної ділянки площею 0.1827.5 га (загальна площа 0.3655 га) розташованої за адресою: АДРЕСА_1. У іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У позові ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно за законом − відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати: 3 000 грн за надану правову допомогу та 411 грн 12 коп. судового збору.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 31 липня 2014 року рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 25 червня 2014 року в частині визначення розміру грошової компенсації, яка підлягає до стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 за Ѕ частини вже проданого спадкового майна та в частині розміру судових витрат змінено.

Визначено до стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 40 792 грн грошової компенсації за Ѕ частини вже проданого ОСОБА_5 спадкового майна − житлового будинку по АДРЕСА_1.

Визначено до стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 11 797 грн грошової компенсації за Ѕ частини вже проданого ОСОБА_5 спадкового майна − земельної ділянки площею 1827.5 квадратних метрів, що становить 0.1827.5 га (загальна площа 0.3655 га) розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір за подання позовної заяви в сумі 830 грн 12 коп. та 415 грн 07 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру грошової компенсації, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 <nau://ukr/1618-15|st212> ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st304>, а також, врахувавши обставини справи та положення ст. ст. 1216, 1218, 1267 ЦК України <nau://ukr/2947-14|st74>, дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки на день відкриття спадщини до її складу входило право на житловий будинок, земельні ділянки, частку якого ОСОБА_4 мала право спадкувати за законом, за умови прийняття нею спадщини у строки, визначені ЦПК України, вона б успадкувала право на Ѕ частини спадкового майна, а тому на її користь підлягає стягненню з ОСОБА_5 вартість Ѕ спадкового майна вказаного у свідоцтвах про право на спадщину, а не Ѕ вартості майна, зазначеної у договорах купівлі-продажу.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 31 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

М.В. Дем'яносов В.М. Коротун А.В. Маляренко