Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 рокуМ. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Гвоздика П.О., Писаної Т.О.,Дербенцевої Т.П., Ступак О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної і матеріальної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з указаним позовом, в якому вказуючи на те, що у результаті протиправних дій відповідача їй завдана матеріальна та моральна шкода, просила стягнути з останнього 10 704.84 грн у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та 10 тис. грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 16 березня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судами встановлено та із матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі свідоцтва про право власності за заповітом від 25 червня 2007 року є власником 1/3 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 Мукачівського району, Закарпатської обл. Співвласником іншої 2/3 частини цього домоволодіння стала ОСОБА_8

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 28 квітня 2010 року визнано право власності ОСОБА_8 на все домоволодіння, а позивачу присуджено грошову компенсацію за 1/3 частини домоволодіння.

Позивач оскаржила вказане рішення <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2098/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> у суді касаційної інстанції.

У період оскарження рішень, ОСОБА_8 оформила право власності на ціле домоволодіння та на підставі договору купівлі-продажу від 30 жовтня 2011 року продала його ОСОБА_7

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2012 року зазначені рішення було скасовано з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 липня 2012 року провадження у справі за позовом ОСОБА_8 закрито у звʼязку з відмовою від позову.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2013 року зобов'язано ОСОБА_7 не чинити перешкоди у користуванні 1/3 частиною домоволодіння та вселено позивача у це домоволодіння, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2014 року залишено в силі.

При вселенні, позивач виявила, що частина домоволодіння знищена.

У ч. 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті

Вказуючи на протиправність дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8, позивач звернулась до суду з позовом до вказаних осіб про відшкодування шкоди, завданої знищенням майна. У процесі розгляду справи ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 грудня 2014 року задоволено заяву позивача про залишення без розгляду її позовних вимог до ОСОБА_8

Актом від 24 березня 2012 року, затвердженим ТОВ «Мукачівське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», підтверджено демонтаж житлового будинку під літ. «А» та літньої кухні під літ. «Л».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивач стала співвласником спірного домоволодіння у 2014 року, а тому на час демонтажу зазначених приміщень вона не була співвласником цих споруд, натомість відповідач з 03 листопада 2011 року був власником всього спірного домоволодіння і мав право вчиняти будь-які дії стосовно цього майна, які не суперечать закону, зокрема, демонтаж, а отже ці дії відповідача є правомірними і на час їх здійснення ними не було порушено які-небудь права позивача.

З таким висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди не врахували, що зі скасуванням судового рішення втрачаються ті правові наслідки, які з нього випливають, а тому після скасування рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2009 року, яким за ОСОБА_8 визнано право власності на все домоволодіння, право власності позивача на це майно є поновленим з 2007 року, а саме з моменту отримання свідоцтва про право власності за заповітом, а не з 2014 року, як помилково зазначено судами.

Крім того, відповідно до ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення.

У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру

З урахуванням того, що позивач є співвласником спірного нерухомого майна з 2007 року, та із заявою про знищення майна у порядку ст. 349 ЦК України не зверталась, висновок судів про наявність законних підстав у відповідача як одноосібного власника на знищення майна не можна визнати обґрунтованим. Наявність рішення цього органу про виключення знищеної речі з державного реєстру, оскільки припинення права власності на майно у звʼязку з його знищенням має відбуватись у передбаченому законодавством позасудовому порядку.

Оскільки судами не встановлені обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, то ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, а тому на підставі ст. 338 ЦПК України вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 338, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: П.О. Гвоздик
Т.П. Дербенцева
Т.О. Писана
О.В. Ступак