№519/92/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.09.2015 року м. Южне

Южний міський суд Одеської області

в складі : головуючого судді : Котова В.Г.

при секретарі : Слісаренко Г.В.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Южне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики в розмірі 79 382,15 грн., -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Южного міського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики в розмірі 79 382,15 грн., мотивуючи свої вимоги тим, 19.01.2012 року відповідач ОСОБА_2 запозичив у нього 5000,00 доларів США із зобов'язанням повернути за першою вимогою, що підтверджується розпискою про отримання коштів.

Відповідач суму боргу в повному обсязі не повернув та неодноразові вимоги позивача повернути борг залишає без уваги та відмовляє у поверненні грошей.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 поручилися повернути борг ОСОБА_2 у випадку неможливості повернути грошові кошти боржником.

На підставі вищевикладеного позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики в сумі 79 382,15 грн., що еквівалентно 5000,00 доларам США та понесені ним судові витрати по справі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи не був повідомлений належним чином, зі слів відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебуває за межами України.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, просили суд залишити позов без задоволення, мотивуючи це тим, що віддали ОСОБА_1 запозичені грошові кошти, написавши іншу розписку, яка знаходиться у позивача, при цьому підтвердили факт отримання грошових коштів у позивача за даним договором позики.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики в розмірі 79 382,15 грн. необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 19.01.2012 року відповідач ОСОБА_2 запозичив у позивача грошові кошти у сумі 5000,00 доларів США із зобов'язанням повернути за першою вимогою, що не заперечувалось сторонами та підтверджується оглянутою в судовому засіданні розпискою, копія якої міститься в матеріалах цивільної справи.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач суму боргу в повному обсязі не повернув, в звязку з чим виникла заборгованість, у розмірі 79 382,15 грн. що є в еквіваленті 79 382,15 грн.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, обумовлених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд критично ставиться до твердження відповідачів про те, що ними було виплачено позивачу суму позики за даним договором, адже суду не надано жодних належних доказів цього.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики в розмірі 79 382,15 грн. необхідно задовольнити в частині стягнення з відповідача ОСОБА_5 грошові кошти за договором позики у розмірі 79 382,15 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення грошових коштів за вищевказаним договором позики в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд вважає, що в цій частині позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно до ч.1 ст. 553 ЦК України За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Ст. 554 ЦК України передбачено, що у випадку порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договір поруки 19.01.2012 року, згідно якого строк виконання основного зобовязання було встановлено моментом предявлення вимоги, про що також зазначено позивачем у позовній заяві.

Позивачем відповідно до вимог ч.4 ст. 559 ЦК України не предявлено позову до поручителів ОСОБА_3, ОСОБА_4 протягом одного року від дня укладення договору поруки, тобто до 19.01.2013 року, у звязку з чим суд вважає договір поруки, укладений між позивачем та ОСОБА_3, ОСОБА_4 припиненим.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в задоволені позову в частині стягнення в солідарному порядку грошових коштів з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

При таких обставин суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики в розмірі 79 382,15 грн. необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача суму боргу за договором позики в розмірі 79 382,15 грн. документально підтверджені судові витрати по справі у виді судового збору пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 793,82 грн., в частині стягнення в солідарному порядку грошових коштів з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 546, 553, 559, 610-612, 1046 1049 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики в розмірі 79 382,15 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, заборгованість за договором позики від 19.01.2012 року у розмірі 79 382,15 грн. та судовий збір в розмірі 793,82 грн.

В задоволені інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Г.Котов