АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Поливач Л.Д.,

при секретарі: Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного концерну «Укроборонпром», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Дочірнє підприємство Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:

§ скасувати наказ Державного концерну «Укроборонпром» від 26.09.2014 № 396-к «Про звільнення ОСОБА_1»;

§ скасувати наказ Державного концерну «Укроборонпром» від 26.09.2014 № 297-к «Про виконання обов'язків директора Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш»;

§ поновити ОСОБА_1 на посаді директора Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш»;

§ стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу у розмірі 192 191,08 грн.;

§ стягнути з відповідача судовий збір.

Справа 761/28777/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10086/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Фролова І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 01.04.2014 працював на посаді директора Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш» на підставі контракту № 23к/14 від 01.04.2014.. 26.09.2014 тимчасово виконуючим обов'язки Генерального директора ДК «Укроборонпром» було видано наказ № 296-к «Про звільнення ОСОБА_1», відповідно до якого позивача звільнено із займаної посади директора ДП ДГ ЗІФ «Укрінмаш» відповідно до положень п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та на підставі абз. 26 п. 5.3 Контракту, за невиконання наказів та розпоряджень Концерну. Позивач вважає, що факт невиконання ним наказів та розпоряджень Концерну є невстановленим, адже, жодних службових розслідувань з приводу такого не проводилось, тобто, його вина є невстановленою. Крім того, зауважує, що роботодавцем від нього не відібрано письмових пояснень до застосування дисциплінарного стягнення, а саме звільнення із посади. Також позивач вважає, що зі змісту наказу про звільнення не вбачається, які саме конкретні порушення наказів чи розпоряджень відповідача відбулися з його сторони.

Підставами для скасування наказу від 26.09.2014 № 297-к «Про виконання обов'язків директора Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш» позивач вказує на те, що ОСОБА_4 не призначався заступником директора підприємства, а відтак, покладення на нього, як на заступника директора, виконання обов'язків директора підприємства є незаконним.

Також позивач стверджує, що не отримував наказ про звільнення, не був із ним належним чином ознайомленим, йому не була видана трудова книжка та здійснений розрахунок, що є підставою для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2015 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного концерну «Укроборонпром», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Дочірнє підприємство Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач не погодився з ухваленим судовим рішенням, ним подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність і необґрунтованість рішення, як ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку позивача, рішення суду ухвалене без повного з'ясування обставин справи, які мають значення для її вирішення, а тому просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній.

Представники відповідача та третьої особи заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося з дотриманням відповідачем норм чинного трудового законодавства. Судом було встановлено, що ОСОБА_1 був ознайомленим зі змістом наказу Концерну № 61 від 25.02.2013, а відтак зобов'язаний був неухильно дотримуватись його вимог при виконанні своїх обов'язків директора підприємства. У період перебування ОСОБА_1 на посаді директора ДП ДГЗІФ «Укрінмаш», між підприємством та його контрагентами було укладено ряд договорів, з яких лише п'ять постачальників пройшли процедуру попередньої кваліфікації, яка є обов'язковою виходячи з наказу Концерну № 61 від 25.02.2013. Позивача було звільнено за пропозицією керівника ДК «Укрспецекспорт», яка є засновником ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» - ОСОБА_5,та на підставі п.8 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України. Щодо порушення процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності судом вказано на те, що позивач не притягувався до дисциплінарної відповідальності, а з ним був розірваний контракт на підставах визначених у ньому, а тому відібрання пояснень не є обов'язковим. Судом було встановлено, що позивач був ознайомлений із наказом від 26.09.2014 № 296-К, проте від підпису відмовився, про що складений відповідний акт, тому суд не вбачав підстав для стягнення середнього заробітку.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 01.04.2014 між сторонами був укладений контракт № 23к/14, відповідно до якого позивача було призначено на посаду директора Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш». Наказом Концерну від 01.04.2014 № 86-к позивач був призначений на посаду директора ДГЗІФ «Укрінмаш» /т.1 а.с.8-19, 65-76/.

26.09.2014 тимчасово виконуючим обов'язки Генерального директора ОСОБА_6 підписано наказ № 296-к «Про звільнення ОСОБА_7», згідно якого позивача звільнено з посади директора ДГЗІФ «Укрінмаш» з 26.09.2014 на підставі п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України та відповідно до абз.26 п.5.3 Контракту /т.1 а.с.97/.

Підставою видання наказу вказана службова записка департаменту економічної безпеки Концерну від 25.09.2014 № 4.12/1839, згідно якої ДГЗІФ «Укрінмаш» порушено вимоги наказу Концерну від 25.02.2013 № 61.

На зазначеній службовій записці генеральним директором Концерну ОСОБА_8 25.09.2014 було поставлено резолюцію «Разорвать контракт и уволить с должности» та підпис останнього.

Згідно з Додатком до Статуту Концерну, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 31.08.2011 № 993, ДГЗІФ «Укрінмаш» входить до складу Концерну /т.1 а.с.219-226/.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.7 Закону України «Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі», у процесі управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі Концерн призначає на посаду та звільняє з посади керівників учасників Концерну, укладає і розриває з ними контракти та здійснює контроль за їх виконанням.

Відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності», контрактна форма є обов'язковою для керівників підприємств, що є у державній власності.

Згідно з ч.3 ст.21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

В силу п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема, підстави, передбачені контрактом.

Таким чином, Концерн наділений повноваженнями щодо укладення та розірвання контракту із керівником ДГЗІФ «Укрінмаш». Укладення такого контракту є обов'язковим. Таким контрактом може бути передбачено особливі підстави припинення контракту із керівником ДГЗІФ «Укрінмаш».

Пунктами 5.2 - 5.4 Контракту № 23к/14 від 01.04.2014 укладеного між Концерном та ОСОБА_1 встановлено випадки його припинення. Зокрема, відповідно до абз. 26 п. 5.3 Контракту керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Концерну до закінчення терміну його дії, зокрема, у разі невиконання наказів та розпоряджень Концерну.

Наказ Концерну від 25.02.2013 № 61 у п. 2 визначав обов'язок Концерну укладати договори, додаткові угоди (специфікації) до чинних договорів на закупівлю виключно з постачальниками, які мають чинний статус «кваліфікований» або «умовно кваліфікований», згідно із п.2.2 Порядку попередньої кваліфікації постачальника матеріально-технічних ресурсів, робіт та послуг у Державному концерні «Укроборонпром» та підприємствах-учасниках Концерну, також затвердженого цим наказом /т.1 а.с.78-95/.

Даний наказ поширюється та є обов'язковим, в тому числі і для ДГЗІФ «Укрінмаш», керівником якого з 01.04.2014 був ОСОБА_7, який виходячи з умов п.2.6. Контракту зобов'язався забезпечити виконання наказів та розпоряджень Концерну.

Отже, обґрунтованим є висновок суду про наявність заборони ДГЗІФ «Укрінмаш» укладати договори на закупівлю із постачальниками, які не кваліфіковані Концерном.

Доводи позивача про відсутність даних щодо його ознайомлення з вказаним наказом, відхиляються колегією суддів з огляду на те, що матеріалами справи, а саме архівними довідкою ДК «Укрспецекспорт» від 28.11.2014 № 10/104 /т.2 а.с.157/ та витягом з архівної справи канцелярії ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» № 27-10-19 /т.1а.с.233-238/ підтверджується, що вказаний наказ був доведений до відома всіх співробітників ДК «Укрспецекспорт», в тому числі і позивача, який на час видання наказу обіймав посаду заступника директора департаменту № 1 - начальника відділу реалізації контрактів № 4 ДК «Укрспецекспорт» /т.2 а.с.156/. Також факт ознайомлення позивача підтверджує його резолюція, як директора ДГЗІФ «Укрінмаш» «Врахувати у роботі» на листі Концерну від 11.09.2014 № UOP-4/12-7697, який містить роз'яснення щодо процедури попередньої кваліфікації, передбаченої наказом Концерну від 25.02.2013 № 61. Крім того, з матеріалів справи вбачається наявність бази даних постачальників, які пройшли процедуру кваліфікації, передбачену вказаним Наказом, яка періодично поновлювалась Концерном, розсилалась із застосуванням електронної пошти, в тому числі і ДГЗІФ «Укрінмаш» та оприлюднена на офіційному сайті Концерну /т.3 а.с.6-215, т.5 а.с.153-190/.

Згідно службових записок департаменту економічної безпеки від 25.09.2014 № 4.12/1839 та від 24.10.2014 № 4.12/1888, за період перебування позивача на посаді директора із сорока постачальників товарно-матеріальних цінностей ДГЗІФ «Укрінмаш» лише п'ять пройшли процедуру попередньої кваліфікації /т. 1 а.с.77,107/ .

Судом першої інстанції здійснена ретельна перевірка укладених ДГЗІФ «Укрінмаш» договорів за період перебування позивача на посаді директора, копії вказаних договорів та реєстру постачальників, які пройшли процедуру кваліфікації долучені до матеріалів справи /т.1 а.с.109-142, т.2 а.с189-242, т.3 а.с.226-250, т.4 а.с.1-250, т.5 а.с.1-6, т.6 а.с.4-149/, відповідно, вказані обставини є підтвердженими належними та допустимими доказами.

Таким чином, має місце неодноразове невиконання вимог наказу Концерну від 25.02.2013 № 61, а тому твердження позивача про невідповідність наказу про його звільнення умовам контракту, так як останні передбачають множинність наказів, не можуть бути прийняті до уваги суду, так як є необґрунтованими.

Відповідно до пункту 7.3 статуту ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» керівник підприємства звільняється з посади Концерном за пропозицією керівника засновника (керівника ДК «Укрспецекспорт»). На зворотному боці службової записки департаменту економічної безпеки Концерну від 25.09.2014 № 4.12/1839, яка була підставою для звільнення ОСОБА_7, міститься резолюція Генерального директора ДК «Укрспецекспорт» ОСОБА_5 з пропозицією прийняти рішення про відповідність займаній посаді /т. 2 а.с.134/. виходячи з цієї пропозиції Генеральним директором Концерну ОСОБА_9 надано розпорядження про розірвання контракту з керівником ДК «Укрспецекспорт» /т.1 а.с.77/.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що позивача було звільнено на підставі пропозиції керівника ДК «Укрспецекспорт», яка є засновником ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» - ОСОБА_5, на підставі п.8 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України.

Доводи апеляційної скарги про порушення процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до п.8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України припинення трудового договору з підстав, передбачених контрактом, не є дисциплінарним стягненням, відповідно, положення щодо порядку застосування стягнень на спірні правовідносини не поширюються. ОСОБА_1 звільнений за п.8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України і умови його контракту не передбачають застосування заходів дисциплінарного чи громадського стягнення перед його розірванням.

Цілком правомірним є і висновок суду першої інстанції, щодо позовної вимоги про скасування наказу ДК «Укроборонпром» від 26.09.2014 297-к «Про виконання обов'язків директора Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш», оскільки відсутнє порушене право позивача, що є необхідним елементом виходячи з положень ст. 55 Конституції України, ст. 3 ЦПК України.

З актів від 26.09.2014 та від 29.09.2014, складених уповноваженими особами, вбачається, що позивач в день звільнення та 29.09.2014 відмовився від здійснення підпису про ознайомлення з наказом про звільнення та від отримання трудової книжки /т.1 а.с.98-100/. З матеріалів справи також вбачається, що відповідачем 30.09.2014 був направлений лист позивачу з пропозицією з'явитись для отримання трудової книжки або надати згоду для іі направлення поштою або іншим способом /т.1 а.с.105/. тобто відповідачем вжиті всі необхідні заходи для ознайомлення позивача з наказом про звільнення та вручення йому трудової книжки, а тому підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки не вбачається.

Оскільки судом встановлено, що звільнення позивача відповідачем проведено без порушень закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку і про відсутність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: