Справа № 587/634/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року Сумський районний суд Сумської області під головування судді Куца В.І., при секретарі Домненко Н.І., з участю: позивачки ОСОБА_1, представника позивачки ОСОБА_2, представників відповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Суми справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення 364 693 гривні 63 копійок заборгованості за договорами позики,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення 364693 гривень 63 копійок заборгованості за договорами позики з тих підстав, що 09 квітня 2010 року відповідачка для здійснення своєї підприємницької діяльності позичила у неї гроші в сумі 5 000 євро. За домовленістю між ними ОСОБА_5 взяла в неї гроші в борг під 3 відсотки річних і зобов*язалась повернути їй гроші через півроку, тобто до 09 жовтня 2010 року.

На прохання відповідачки 14 січня 2011 року вона позичила їй ще 5 000 євро. За домовленістю між ними вона зобов*язалась повернути їй гроші в травні 2011 року.

При зустрічах після закінчення терміну за договорами позики грошових коштів відповідачка неодноразово обіцяла їй повернути борг, однак не виконувала своїх обіцянок. Тільки 09 липня 2013 року на її наполегливу вимогу ОСОБА_5 повернула їй 300 євро, на підтвердження чого вона написала розписку. При цьому відповідачка обіцяла в подальшому з липня 2013 року до 10 числа щомісяця повернути їй кошти, однак своїх обіцянок не виконала, а потім взагалі стала уникати зустрічей з нею.

Таким чином, з липня 2013 року відповідачка умисно ухиляється від виконання взятих на себе зобов*язань за договорами позики грошових коштів.

В зв*язку з тим, що договірні відносини між ними були визначені в іноземній валюті, поверненню підлягає сума боргу з урахуванням 3-х відсотків річних за користування її грошовими коштами та відповідно до вимог ст.. 625 ЦК України за порушення виконання грошових зобов*язань 3-и відсотки річних від простроченої суми.

Таким чином з урахуванням офіційного курсу гривні до євро на час звернення до суду з позовом ОСОБА_1 просила стягнути з відповідачки на її користь: 314 195 гривень 23 копійки заборгованості за договорами позики, що становить 10 000 євро, 33 106 гривень 75 копійок 3-х відсотків річних за користування грошовими коштами ( 1053, 70 євро) та 17 391 гривню 65 копійок 3-х відсотків річних за користування грошових зобов*язань( 533, 53 євро), а всього 364693 гривні 63 копійки.

Позивачка ОСОБА_1 на останнє судове засідання не з*явилась, хоч про час судового розгляду справи була належним чином повідомлена. Раніше в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі.

Представник позивачки ОСОБА_2 в судовому засіданні в усній формі з урахуванням зміни офіційного курсу гривні до євро в теперішній час зменшив позовні вимоги і просив стягнути з відповідачки на користь позивачки: 237 206 гривень 88 копійок заборгованості за договорами позики ( 10 000 євро), 27 490 гривень 14 копійок 3-х відсотків річних за користування грошовими коштами ( 1158, 91 євро) та 15 430 гривень 7 копійок 3-х відсотків за порушення грошових зобов*язань( 650, 49 євро), а всього 280 127 гривень 09 копійок.

Відповідачка ОСОБА_5 повторно в судове засідання не з*явилась, хоч належним чином була повідомлена про час судового розгляду справи.

Представники відповідачки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позов не визнали повністю за його необгрунтованістю і за попуском без поважних причин строку позовної давності, оскільки ОСОБА_5 не укладала з позивачкою договори позики грошових коштів, не отримувала їх від неї, не писала розписки від 09 квітня 2010 року та від 14 січня 2011 року про отримання грошових коштів за договорами позики, 09 липня 2013 року не повертала позивачці 300 євро в рахунок погашення заборгованості по даним договорам, позивачка про повернення цих грошових коштів не писала розписки і відповідачці її не передавала, в той день вона не була в м.Суми, так як перебувала на амбулаторному лікуванні в медичному закладі в м.Феодосії АР Крим. Крім того до звернення до суду з позовом позивачка не зверталась до відповідачки з вимогами про повернення грошових коштів, тому без поважних причин пропустила трирічний строк позовної давності.

Заслухавши пояснення позивачки, представників сторін, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи суд вважає, що ОСОБА_1 необхідно відмовити в задоволенні позову за пропуском без поважних причин трирічного строку позовної давності.

За договором позики грошових коштів від 09 квітня 2010 року ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_1 5 000 євро під 3-и відсотки річних і зобов*язалась їй їх повернути через пів року, тобто до 09 жовтня 2010 року, що підтверджується копією письмової розписки відповідачки ( ар.с.8).

За договором позики грошових коштів від 14 січня 2011 року ОСОБА_5 отримала від позивачки 5 000 євро під 3-и відсотки річних і зобов*язалась їй їх повернути в травні 2011 року, що підтверджується копією її письмової розписки ( ар.с.9).

Згідно вимог ст.. 1049 ЦК України позичальник зобов*язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що буди передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян ( ч.1 ст.1047 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідачка ОСОБА_5 та її представники не надали суду відповідних доказів про те, що вона не укладала з позивачкою договори позики грошових коштів, не отримувала їх від неї, не писала розписок від 09 квітня 2010 року та від 14 січня 2011 року про отримання грошових коштів та повернення їх позивачці у вказані у них строки, тому ствердження про це представників відповідачки є безпідставними.

Надані позивачкою копії розписок щодо укладення між сторонами договорів позики грошових коштів від 09 квітня 2010 року та 14 січня 2011 року відповідають вимогам ЦК України, тому у суду відсутні підстави не приймати їх до уваги.

Згідно вимог ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За договором позики від 09 квітня 2010 року строк позовної давності сплив 10 жовтня 2013 року, а за договором позики від 14 січня 2011 року строк позовної давності сплив 31 травня 2014 року, а ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом 03 березня 2015 року.

В судовому засіданні не було встановлено і позивачка та її представник не надали суду належних доказів про те, що після закінчення встановлених договорами позики від 09 квітня 2010 року та від 14 січня 2011 року строків повернення грошових коштів ОСОБА_1 зверталась до відповідачки з вимогою про їх повернення, що 09 липня 2013 року відповідачка в рахунок повернення заборгованості по ним повернула позивачці 300 євро і зобов*язалась в подальшому їх їй повертати, що позивачка написала про це розписку та що вона з поважних причин пропустила трирічний строк звернення до суду з даним позовом, тому їй необхідно відмовити в задоволенні позову про стягнення 314 195 гривень 23 копійок заборгованості, 33 106 гривень 75 копійок 3-х відсотків річних за користування грошовими коштами та 17 391 гривні 65 копійок 3-х відсотків річних за порушення грошових зобов*язань за договорами позики: від 09 квітня 2010 року та 14 січня 2011 року за пропуском без поважних причин трирічного строку позовної давності.

Згідно вимог ч.1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитись письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків.

Відповідно до копії виписки із амбулаторної картки, виданої Феодосійським медичним центром від 25 березня 2015 року, з 05 по 15 липня 2013 року відповідачка перебувала на амбулаторному лікуванні в міській поліклініці м.Феодосія АР Крим, тому не мала можливості 09 липня 2013 року повернути позивачці 300 євро в м.Суми в рахунок погашення заборгованості за договорами позики.

Суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_6, що в липня 2013 року відповідачка в рахунок погашення боргу за договорами позики передала позивачці 300 євро, що позивачка про це написала розписку і передала відповідачці, оскільки вона особисто не бачила факту передачі цих грошей та тексту розписки, вони не підтверджуються іншими дослідженими в судовому засіданні доказами і вона перебуває в дружніх стосунках з позивачкою.

Керуючись ст..ст. 10, 11, 60, 212- 215 ЦПК України, ч.1 ст. 218, 257, ч.4 ст. 267, 1046 та 1049 ЦК України,

вирішив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_5 про стягнення 314195 гривень 23 копійки заборгованості, 33106 гривень 75 копійок 3-х відсотків річних за користування грошовими коштами та 17391 гривні 65 копійок 3-х відсотків річних за порушення грошового зобовязання за договором позики від 09 квітня 2010 року та 14 січня 2011 року за пропуском без поважних причин трирічного строку позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Сумської області через районний суд протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано.

Суддя В.І.Куц