У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кафідова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 31 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 15 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Північ», відділу Держземагенства у Козелецькому районі Чернігівської області, Козелецького відділу центру ДЗК про усунення недоліків при виготовленні землевпорядної документації та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що 30 січня 2006 року згідно рішення Козелецького районного суду за нею було визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, що було зареєстровано 24 лютого 2006 року в Ніжинському міжміському бюро технічної інвентаризації. 14 травня 2009 року позивачкою затверджено технічне завдання на виконання робіт ТОВ фірма «Північ» по складанню технічної документації для обслуговування вказаного житлового будинку. 12 червня 2009 року рішенням Озернянської сільської ради передано у власність позивачці земельну ділянку площею 0, 2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за вказаною адресою, а 28 січня 2010 року Управлінням Держкомзему у Козелецькому районі Чернігівської області було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку за даною адресою. 01 березня 2014 року позивачкою було проведено геодезичне знімання земельної ділянки, після якого був виявлений факт невідповідності координат меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) координатам меж внесених до автоматизованої системи Державного земельного кадастру. Межа відповідно до технічної документації ТОВ «Північ» фактично проходить через будівлі, що належать позивачці. Крім того, Державний акт на право власності на земельну ділянку було складено без закріплення меж земельної ділянки межовими знаками. ТОВ фірма «Північ» не здійснило винесення меж земельної ділянки в натурі та не встановило межові знаки в кадастровому плані, що входить до технічної документації із землеустрою земельної ділянки, не нанесено межі будинків та споруд, що розташовані на земельній ділянці. Вказані порушення в сукупності з помилками при встановленні координат земельної ділянки призвело до того, що споруди, які знаходяться на ділянці, фактично опинились за межами земельної ділянки. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила усунути недоліки, зроблені при виготовленні землевпорядної документації на вказану земельну ділянку шляхом виготовлення нової землевпорядної документації та встановлення довгострокових межових знаків встановленого зразка та визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 31 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 15 червня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи оскаржувані рішення, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішили справу з дотриманням норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що виготовлення нової землевпорядної документації та встановлення довгострокових межових знаків, встановленого зразка, а також визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку є передчасним.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 31 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 15 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Північ», відділу Держземагенства у Козелецькому районі Чернігівської області, Козелецького відділу центру ДЗК про усунення недоліків при виготовленні землевпорядної документації та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кафідова