20 січня 2015 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Притуляка С.А.,
при секретарі - Коверченковій М.О.,
позивача - не з'явився,
відповідача - не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні, заочно, в залі суду м.Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, -
В листопаді 2014 року позивач звернулась до суду із зазначеною позовною. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. 17.09.2013 року позивач зареєструвала відповідача, яка є ї племінницею, в зазначеній квартирі. Реєстрація відповідача в належній позивачу на праві власності квартири та відсутність її за місцем реєстрації тривалий час (більш ніж один рік) - не дозволяє позивачу реалізувати її права власника щодо належної їй квартири, а саме оформити субсидію.
В судове засідання позивач не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, проте 20 січня 2015 року звернулась до суду із заявою про розгляд справи в її відсутність, позов підтримала заяву в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи була письмово належним чином повідомлена, про що в матеріалах справи мається поштове повідомлення. Причину своєї неявки суду не повідомила.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлений ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого, позивач не заперечувала.
Судом встановлено наступне.
Згідно свідоцтва про право власності на житло від 09.07.2002 року, квартира за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 44,0 кв.м. належить на праві приватної власності ОСОБА_1.
Із долученої до матеріалів справи довідки виданої директором ЧП БРЕС «Надія» від 19.09.2014 року судом вбачається, що відповідач зареєстрована в зазначеному будинку з 17 вересня 2013 року та не проживає за даною адресою з дня реєстрації.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Як встановлено судом, спірна квартира за адресою АДРЕСА_1 належить позивачеві на праві власності, що підтверджується матеріалами справи та сторонами не спростовано.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як свідчать матеріали справи, в даному випадку порушення права позивача володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд полягаю у неможливості оформити субсидію на спірну квартиру, через реєстрацію у даній квартирі відповідача, який, з моменту реєстрації по теперешній час в ній фактично не проживає.
Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Статтею 72 Житлового кодексу Української РСР визначається наступний порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням: визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Враховуючи викладене, суд вважає необхідним визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_2 не мешкає за даною адресою вже більше ніж один рік, а наявність реєстраціїї відповідача у вказаній квартирі порушує право власності позивача та створює йому перешкоди у користуванні цим майном.
З відповідача на користь позивача, на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 60, 61, 88, 158, 209, 213, 215, 223-227 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.319, 321, 405 Цивільного кодексу України, ст. 72 Житлового Кодексу Української РСР, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання втративши право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя С.А. Притуляк

20.01.2015