АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6644/15 Справа № 185/5547/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

12 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у травні 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини /а.с.1/

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено /а.с.29-30/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, та рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1, 2 ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Положеннями ст. 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови № 3 від 15 травня 2006 року із змінами «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що відповідно до ст.180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.

Відповідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 01 вересня 1995 року по 20 лютого 2001 року. Від шлюбу мають трьох дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2014 року з позивача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на її утримання в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно до 30 червня 2017 року /а.с.2-3/.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2014 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2014 року змінено, зменшено розмір стягнутих з позивача аліментів на користь відповідача на її утримання з 1/6 частини заробітку (доходу) до 1/8 частини щомісячно, в іншій частині рішення залишено без змін /а.с.4/.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є студенткою природного факультету денного відділення Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди, на даний час продовжує навчання та його термін складає до 30 червня 2017 року.

Також з листа декана природничого факультету Харківського національного педагогічного університету імені Г.С.Сковороди вбачається, що відповідач за результатами зимової заліково-екзаменаційної сесії 2014-2015 року має середній бал «3» за п'ятибальною шкалою оцінювання. У зв'язку з чим та на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року №882 «Питання стипендіального забезпечення» та наказу ХНПУ імені Г.С. Сковороди №6 від 14 січня 2014 року, академічна стипендія студентці ОСОБА_3 не призначалась /а.с.5-6/.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку що позовні вимоги про звільнення від сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини під час навчання не підлягають задоволенню, оскільки діючим законодавством України закріплений обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги. Враховуючи, що відповідач навчається на денному відділені та стипендія останній не призначалась, тобто за своїм станом потребує матеріальної допомоги на своє утримання з боку батьків.

Посилання позивача в своїй апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не врахував те, що його утриманні знаходиться малолітній ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає разом з позивачем та на підставі рішення суду з останнього також стягуються аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає разом з матір'ю. Оскільки відповідач є повнолітньою та працездатною особою, то вона має можливість у вільний від занять час тимчасово працевлаштуватись на будь-яку роботу та отримувати додатковий дохід, який би повністю забезпечував її потреби. Крім того, враховуючи середній бал успішності ОСОБА_3 у зв'язку з яким їй не призначалась стипендія, апелянт стверджує що відповідач свідомо ставить себе в таке матеріальне становище та потребує від позивача матеріальної допомоги. Однак з наведеними твердженнями апелянта колегія судів не може погодитись, з наступних підстав.

Як вже зазначалось, відповідно ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач на теперішній час продовжую навчання в Харківському національному педагогічному університеті імені Г.С. Сковороди на денному відділені природного факультету та в матеріалах справи відсутні будь-які докази, щодо неможливості надавати матеріальну допомогу ОСОБА_3 з боку позивача.

Разом з тим, нормами глави 15 СК України передбачено, що обов'язок батьків з утримання їхньої дитини може бути припинений, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби (ст.188). Окрім того, право на утримання дитини може бути припинено у зв'язку з набуттям права власності на нерухоме майно (ст.190). Інших випадків припинення права на утримання або ж обов'язку зі сплати аліментів на дитину законом не передбачено.

Аналіз зібраних по справі доказів свідчить про те, що позивачем не були наведені підстави для звільнення від сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини, під час навчання, тому колегія суддів приходить до висновку, що встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 188, 199 СК України, прийшов до

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.