АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/4016/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 613/24/15-ц Шалімова Д.В.
Категорія: договірні Доповідач -Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Кругової С.С.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 30 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА :

13 січня 2015 року представник позивача звернувсь до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму позики в розмірі 30 000,00 грн., 19072, 60 грн. процентів від суми позики, 1305,00 грн. інфляційний нарахувань 212,05 грн. 3% річних від суми позики, а всього 33 489, 66 грн. , а також судові витрати у справі.

На обгрунтовуння позивних вимог представник позивача, з посиланням на ст. 1046, ч.2 ст. 1047, ч.1 ст. 1049, ч.1 ст. 1048, ч.1 ст. 1050, ч.2 ст. 625 ЦК України,зазначає, що 12.06.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти в сумі 30 000,00 грн. які відповідач зобов»язкувася повернути до 30.09.2014 року на підтвердження чого видав розписку, однак вказані грошові кошти у визначений строк не повернув.

12 лютого 2015 року відповідач подав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обгрунтовував тим, що 12.06.2014 року між ним та позивачем було укладено договір комісії на реалізацію товару , а саме : дитячих речей, при цьому позивач попросив надати йому зазначену розписку як на підстраховку того факту, що товар на таку суму буде знаходитись у нього. Відповідач зазначає, що по товарній накладній він отримав товар для подальшої реалізації При цьому , вони з позивачем домовились ,що кошти за реалізований товар він буде перераховувати йому на банківську картку. Відповідач зазначає, що на протязі всього часу він сумлінно виконував умови договору на вчасно перераховував позивачу грошові кошти та будь-якого попередження про розірвання договору чи повернення товару, він не отримував ( а.с.33-34).

У зв»язку з подачею відповідачем зазначених заперечень, 10 березня 2015 року представник позивача надав до суду додаткові пояснення, в яких він, не заперечуючи того факту ,що з 17.09.2013 року позивачем на підставі окремих договорів було передано відповідачу товар по видатковим накладним, який до сьогоднішнього часу відповідачем не оплачений.

Представник позивача також зазначає, що зазначені відповідачем обставини не мають жодного відношення та значення для вирішення вказаної справи ( а.с.59).

Справу розглянуто судом першої інстанції за відсутності сторін.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 30 березня 2015 року в задоволенні вказаних позовних вимог позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення яким повністю задовольнити позовні вимоги позивача, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги просить рішення суду залишити без змін , а апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач та його представник в судове засідання суду апеляційної інстанції не з»явились будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи за допомогою SMS - повідомлень, про надіслання яких є їх заяви (а.с. 17-18, 97-98) про причини неявки суд не повідомили.

За таких обставин на підставі ч.2 ст. 305 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що розписку про отримання відповідачем грошових коштів без кінцевої дати її повернення та при наявності договору комісії, укладеного в день написання відповідачем розписки не можна визнати договором позики.

Однак погодитись з вказаним висновком суду не можна.

Так судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що відповідно до розписки від 12.06.2014 року відповідач отримав від позивача в борг грошову суму в розмірі 30 000 грн. готівкою .

Як свідчить оригінал вказаної розписки відповідач зобов»язувався повернути борг 30 вересня 2014 року ( а.с.28).

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 12.06.2014 року між сторонами також було укладено договір комісії на реалізацію товару ( а.с.36-39).

Як свідчить пункт 7.1. умов зазначеного договору,він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 12.06.2015 року.

Відповідно до пункту 3.1.1. умов договору позивач зобов»язувався передати відповідачу товар по накладним.

При цьому, обґрунтовуючи свої заперечення відсутністю боргових зобов»язань між ним та відповідачем, останній надав копію видаткової накладної № 5447, яка має виправлення дати її видачі з 17 вересня 2013 року на 17 вересня 2014 року ( а.с.44-45), тоді як позивачем надана до суду та підписана відповідачем вказана накладна саме від 17 вересня 2013 року ( а.с.60).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В ч.2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною угодою на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Доказів того, що за вказаною розпискою відповідач грошові кошти не отримував, та виниклі між сторонами правовідносини пов»язані з зазначеним вище договором комісії, відповідач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав, як і не надав доказів того, що після укладання зазначеного договору отримав від позивача на видатковими накладними товар.

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про те, що 12 червня 2014 року між сторонами був укладений саме договір позики, відповідно до якого відповідач отримав у позивача готівкою 30 000,00 грн. які зобов»язувався повернути до 30 вересня 2014 року.

Суд першої інстанції на вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог позивача.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке ,що ухвалено судом першої інстанції з порушенням вказаних норм матеріального та процесуального права, при невідповідності висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам ( пункти 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України), з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача , виходячи з наступного.

Згідно до вимог частин 1 та 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов»язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Як свідчить зазначена вище розписка, строк повернення боргу, тобто строк дії договору позики встановлено сторонами до 30 вересня 2014 року.

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про те, що право на сплату відсотків за договором позики позивач мав до закінчення дії договору (ст.1048 ЦК України), а після закінчення дії договору відповідач повинен нести відповідальність за невиконання умов договору та повернення позики у відповідності до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України.

Як свідчать матеріали справи під час дії договору позики відповідач шляхом переведення грошових коштів на платіжну картку позивача частково повернув позивачу грошові кошти на загальну суму19800, 00 грн. , а саме : 23.06.2014 року -2600 .00 грн., 05.06.2014 року - 9000 грн., 25.06.2014 року - 600,00 грн, 17.06.2014 року - 2000 .00 грн, 02.07.2014 року -2600 грн., 15.07.2014 року -1000 грн., 28.07.2014 року - 2000,00 грн., та після закінчення строку повернення позики відповідач повернув позивачу через його родичів та на їх картковий рахунок грошові кошти в розмірі 7000,00 грн. ( 13.10.2014 року - 3000,00 грн. та 07.10.2014 року4000 грн.) ( а.с.40-41).

Таким чином відповідач повернув позивачу грошові кошти в сумі 26 800 ,00 грн. має заборгованість в сумі 3200,00 грн. на час звернення позивача до суду з зазначеним позовом та 10200.00 грн. на час закінчення строку дії договору.

Проценти на період дії договору з 12.06.2014 року по 16.07.2014 року складають 265,48 грн. (30000 грн. х 0, 095% : 365 днів х 34 дні) в період з 17.07.2014 року по 30.09.2014 року складають 780,82 грн. (30000,00 грн. х 0.125 % : 365 днів х 76 днів).

Індекс інфляції за період за жовтень листопад 2014 року складає 139,2 грн. (3200,00 грн. : 100 х 4, 35%) та 3 % річних складає 212, 05 грн.

З огляду на наведене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 12 червня 2014 року на загальну суму 4598 ,00 грн. яка складається із суми позики в розмірі 3200, 00 грн., процентів за користування позикою з 12.06.2014 року по 30.09.2014 року в сумі 1046,3грн. , 139, 2 грн. інфляційних нарахувань за жовтень-листопад 2014 року та 212, 5 грн. трьох відсотків річних за період з 01 жовтня по 26 грудня 2014 року.

Таким чином, вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача в іншій частині

Згідно до вимог частин 1 та 5 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції ,не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення. або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позовні вимоги позивача задоволені в 7, 3 частини до заявлених ним позовних вимог, у зв»язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені 45,90 грн. витрати по сплаті судового збору при подачі позову, 22, 94 грн. витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги та 273,97 грн. витрати на правову допомогу, а всього342, 81 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316, 319, 218 ЦПК України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, задовольнити частково.

Скасувати рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 30 березня 2015 року .

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою : 62100 АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3, зареєстрованого за адресою: 46008, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , заборгованість за договором позики від 12 червня 2014 року на загальну суму 4598 ,00 грн. яка складається із суми позики в розмірі 3200, 00 грн., процентів за користування позикою з 12.06.2014 року по 30.09.2014 року в сумі 1046,3грн. , 139, 2 грн. інфляційних нарахувань за жовтень-листопад 2014 року та 212, 5 грн. трьох відсотків річних за період з 01 жовтня по 26 грудня 2014 року, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 68,84 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 273,97 грн., а всього 4940 ( чотири тисячі дев»ятсот сорок ) грн. 81 коп.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні іншої частини позовних вимог.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :