Номер провадження: 22-ц/785/3955/15
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Варикаші О.Д.

суддів - Станкевича В.А.

- Бабія А.П.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом приведення обєкту у попередній стан,-

встановила:

Позивачка звернулася з вказаним позовом до суду (а. с. 1-5), в якому просила: зобовязати відповідача усунути перешкоди у користуванні її власністю, шляхом приведення обєкту у попередній стан та знесення прибудови, що закриває вікно квартири АДРЕСА_1; зобовязати відповідача не споруджувати будь-яких будівель та споруд на земельній ділянці по АДРЕСА_1 АДРЕСА_2, що межує з вікнами квартири АДРЕСА_2, обґрунтовуючи свої позовні вимоги самочинним будівництвом відповідача.

В судовому засіданні в суді першої інстанції, як зазначено в рішенні суду, представник позивачки підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача позов не визнала та просила у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав викладених у запереченнях на позов. Представник третьої особи у судове засідання не зявився.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні власністю позивачки ОСОБА_5 квартирою АДРЕСА_4, шляхом приведення обєкту, а саме реконструйованої квартири АДРЕСА_3, у попередній стан та знесення прибудови, що закриває вікно до квартири АДРЕСА_4. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати у розмірі 243,6 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника подав апеляційну скарги на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2015 року, в якій просить скасувати рішення суду від 25.02.2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позовних вимогах позивачу, посилаючись на те, що вважає оскаржуване рішення суду таким, що прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права та неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Іншими учасниками процесу рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала апеляційну скаргу, представник позивачки заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Інші учасники процесу в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від них на адресу суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та наданих доказів, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині задоволення позовних вимог та стягнення судових витрат, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є зокрема: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2006 року.

ОСОБА_4 є власником АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2008 року.

Відповідно до листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 17.08.2011 року встановлено, що ОСОБА_4 самовільно виконав роботи по демонтажу покрівлі належної йому квартири АДРЕСА_3 з метою прибудови другого поверху, чим значно погіршив технічний стан будинку. Відповідачу неодноразово направлялись приписи про відновлення покрівлі, на які ОСОБА_4 не відреагував.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Відповідно до п. 5, 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України № 6 від 30.03.2012 року», відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого обєкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК).

З урахуванням вищевказаного, оцінивши встановлені по справі обставини у всій їх сукупності, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом приведення обєкту у попередній стан, необхідно частково задовольнити.

Суд відмовив у задоволенні позовних вимог про зобовязання ОСОБА_4 не споруджувати будь-яких будівель та споруд на земельній ділянці по АДРЕСА_1 АДРЕСА_2, що межує з вікнами АДРЕСА_5, на підставі нижче наведеного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права, примусове виконання обовязку в натурі. При цьому, перелік способів захисту не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна сторона має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи, що до суду особа може звернутися у разі наявного порушеного права, таким чином враховуючи, що вимоги позивачки віднесенні до майбутнього, суд першої інстанції вважав, що не має можливості встановити чи буде у майбутньому порушене її право, а тому такі позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За таких обставин, суд першої інстанції частково задовольнив позов позивачки.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову.

Оскільки, позивачка в позовних вимогах, в задоволенні яких їй відмовлено, ставила питання про зобовязати відповідача не споруджувати будь-яких будівель та споруд на земельній ділянці по АДРЕСА_1 АДРЕСА_2, що межує з вікнами квартири АДРЕСА_2, тобто просила задовольнити позовні вимоги на майбутнє, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Так як, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України), а не за захистом можливих порушених прав в майбутньому.

З чого виходив і суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні цих позовних вимог. Однак, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зобовязання ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні власністю позивачки ОСОБА_5 квартирою АДРЕСА_4, шляхом приведення обєкту, а саме реконструйованої квартири АДРЕСА_3, у попередній стан та знесення прибудови, що закриває вікно до квартири АДРЕСА_4, оскільки висновки суду першої інстанції, в цій частині ґрунтуються на недоведених обставинах, що мають значення для справи і не відповідають обставинам справи та судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для справи.

Так суд першої інстанції, задовольняючи вказані позовні вимоги позивачки виходив з того, що позивачем самочинно реконструйовано належну йому квартиру АДРЕСА_3, чим порушуються права позивачки, пославшись на лист Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 17.08.2011 року (а. с. 17).

Проте, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_3 (а. с. 42-43).

З метою проведення реконструкції належної йому квартири, відповідач звернувся до компетентних органів та отримав в 2014 році декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції квартири (а. с. 73-74) відповідно до зібраних згідно з вимогами чинного законодавства дозвільних документів (а. с. 48-80), на підставі якої відповідно до ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у відповідача виникло право на проведення будівельних робіт з реконструкції належної йому квартири. Докази скасування зазначеної декларації в матеріалах справи відсутні.

Вказаною декларацією про початок виконання будівельних робіт передбачено реконструкцію квартири відповідача з надбудовою другого поверху без зміни геометричних розмірів фундаментів в плані та цільового призначення, таку реконструкцію квартири з надбудовою другого поверху визначено і в містобудівних умовах та обмеженнях забудови земельної ділянки (а. с. 75-77).

За таких обставин, доводи позивачки та висновки суду стосовно самочинної реконструкції відповідачем належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_3 не відповідають обставинам справи та спростовуються матеріалами справи.

Крім того, в матеріалах справи відсутні та позивачкою не надані докази порушення відповідачем умов декларації про початок виконання будівельних робіт, містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки (а. с. 73-77), відхилення від проекту реконструкції, а також істотного порушення будівельних норм і правил, порушення норм інсоляції, на що вказує позивачка в позовній заяві, клопотання про витребування додаткових доказів позивачкою в суді апеляційної інстанції не заявлялися.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, відповідно до матеріалів справи позивачкою не доведено ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а її доводи ґрунтуються на припущеннях.

За таких обставин, відсутні правові підстави для задоволення вказаних вище позовних вимог позивачки, на що суд першої інстанції не звернув уваги та неповно зясувавши обставини у справі, що мають значення для справи, помилково частково задовольнив позовні вимоги позивачки.

В звязку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог позивачки, відсутні відповідно до ст. 88 ЦПК України і підстави для стягнення з відповідача судових витрат.

Таким чином, на підставі наведеного, судова колегія частково погоджується з доводами апеляційної скарги, враховуючи, що в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення в повному обсязі, та вважає, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2015 року необхідно скасувати, в частині зобовязання ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні власністю позивачки ОСОБА_5 квартирою АДРЕСА_4, шляхом приведення обєкту, а саме реконструйованої квартири АДРЕСА_3, у попередній стан та знесення прибудови, що закриває вікно до квартири АДРЕСА_4, а також в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь держави судових витрат у розмірі 243,6 грн., ухваливши нове рішення в цій частині, про відмову в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_5 та в стягненні з ОСОБА_4 на користь держави судових витрат. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом приведення обєкту у попередній стан скасувати, в частині зобовязання ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні власністю позивачки ОСОБА_5 квартирою АДРЕСА_4, шляхом приведення обєкту, а саме реконструйованої квартири АДРЕСА_3, у попередній стан та знесення прибудови, що закриває вікно до квартири АДРЕСА_4, а також в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь держави судових витрат у розмірі 243,6 грн.

Ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_5 та в стягненні з ОСОБА_4 на користь держави судових витрат.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

В.А. Станкевич

А.П. Бабій