Справа №472/8/15-ц 08.06.2015 08.06.2015 08.06.2015
Провадження №22-ц/784/1371/15
Головуючий першої інстанції: Тустановський А.О.
Категорія-48 Доповідач апеляційного суду: Галущенко О.І
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

2015 р., червня місяця, 08 дня м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Лисенка П.П.

Серебрякової Т.В.

із секретарем: Харитоновою І.В.

з участю:

позивачки - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

представників - ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_4 на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 30.04.2015 р., у справі за

позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання житлового будинку об єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на ? частки,

встановила:

14.01.2015 р. ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про визнання житлового будинку обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання за нею права власності на ? його частки, реальний поділ будинку та визначення права користування присадибною земельною ділянкою .

Позивачка зазначала, що з липня 2005 року до 15.07.2006 року проживала з відповідачем однією сімєю, а з 15.07.2006 р. вони зареєстрували шлюб офіційно, про що складенно відповідний актовий запис Веселинівським РУЮ Миколаївської області..

Ще до укладення шлюбу відповідач за договором купівлі- продажу від 17.10.2005 р. придбав житловий будинок АДРЕСА_1, зареєструвавши її на своє імя.

Для придбання житла відповідач отримав кредит у ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 19.10.2005 р.

Забезпеченням кредитного договору, відповідно до договору іпотеки від 20.10.2005 р., був житловий будинок АДРЕСА_1.

Погашення кредитних зобовязань здійснювалося за рахунок спільних коштів.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка в подальшому подала заяву про залишення позовних вимог щодо реального поділу будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою без розгляду і просила лише про визнання будинку спільним сумісним майном та визнання права власності за кожним з подружжя по ? частці будинку.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 30.04.2015 р. постановлено про часткове задоволення позову ОСОБА_3

Зазначеним рішенням спірний будинок в чстці 4/5 визнаний о'бєктом права спільної сумісної власності подружжя.

За позивачкою визнано право власності на 2/5 частки , а за відповідачем 3/5 частки в житловому будинку АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що судом через порушення норм процесуального та матеріального права неналежним чином оцінені докази, безпідставно встановлено, що будинок є обєктом права спільної сумісної власності та невірно визначено частки сторін у спірному обєкті права спільної сумісної власності.

Перевіряючи законність та обгрунтованність рішення суду першої інстанції в межах оскарження, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про визнання будинку обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу на час укладення договору купівлі-продажу будинку, суд виходив з того, що визначальною обставиною для такого висновку є факт погашення кредитних зобовязань відповідача за рахунок спільних коштів, осіб, які перебували у фактичних шлюбних відносинах, а в подальшому уклали шлюб офіційно.

При цьому суд вважав, що його висновки узгоджуються з правовою позицією висловленою Верховним Судом України у постанові № 6-82 цс13 від 25.09.2013 р.

Але з такими висновками суду погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам норм сімейного законодавства.

Так, відповідно до правил ст.ст. 57, 60-62, 69 СК України, майно нажите подружжям за час шлюбу є їх спільною сумісною власністю, а майно, яке належало кожному з них до одруження або отримане в дар є їх приватною власністю.

При цьому на майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, або у будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.

Нормами цієї глави визначається правовий статус майна набутого подружжям у шлюбі, а також порядок і умови його поділу.

Відповідно до правил ст. 60 СК України підставою набуття права спільної сумісної власності є факт придбання майна підчас перебування жінки та чоловіка у шлюбі, а для жінки та чоловіка, які у зареєстрованому шлюбі не перебувають, такою підставою є факт придбання майна підчас проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, відповідно до положень ст. 74 СК України.

Відповідно до правил ч.3 ст. 640 ЦК України в редакції, яка діяла на час купівлі-продажу спірного будинку, угода про придбання нерухомого майна набуває чинності з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації правочину.

З цими ж обставинами частиною 4 ст.334 ЦК повязується і момент набуття права власності на обєкт нерухомості.

З матеріалів справи вбачається і обґрунтовано встановлено судом першої інстанції, що сторони стали проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу з кінця жовтня 2005 року, а зареєстрували шлюб офіційно лише 15.07.2006 р.

В апеляційній скарзі цей висновок суду апелянт не оскаржує.

Визнала його в судовому засіданні і позивачка.

Договором купівлі-продажу та даними його державної реєстрації підтверджується, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 відповідач набув з 17.10.2005 року.

Кредитний договір та договір іпотеки укладено ним відповідно 19 та 20 жовтня того ж року.

В той же час, спільно однією сімєю сторони стали проживати лише з кінця цього ж місяця.

Суд належним чином не врахував цих обставин та посилаючись на факт спільного погашення сторонами кредитних зобовязань відповідача, а також на те, що 4/5 частки вартості будинку складають кредитні кошти, не прийняв до уваги, що висновки постанови Верховного Суду від 25.09.2013 р. № 6-82 цс13 ( правильні реквізити постанови: № 135цс13 від 25.12.2013 р.) стосуються обставин проживання жінки та чоловіка однією сімєю до набуття чинності Сімейним кодексом України, коли підстави набуття права спільної сумісної власності осіб, які не перебували у зареєстрованому шлюбі грунтувалися на положеннях Закону України «Про власність» та передбачали обовязкове врахування спільної участі у придбанні майна.

Оскільки будинок придбано у 2005 році то правовий статус цього майна визначається положеннями ст. 74 СК України за якими єдиною і визначальною обставиною є набуття майна жінкою та чоловіком підчас проживання без реєстрації шлюбу та незалежно від наявності у іншого з подружжя доходу чи самостійного заробітку.

Встановлене свідчить про неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення та ухвалення нового, відповідно до приписів ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Ухвалюючи нове рішення колегія суддів виходить із встановленого належними доказами факту придбання будинку відповідачем у приватну власність до початку періоду спільного проживання з позивачкою однією сімєю, що в силу вимог ст. 74 та 60 СК України не породжує підстав для визнання його обєктом права спільної сумісної власності.

Встановлене є підставою для відмови у задоволенні позову.

Посилання суду першої інстанції на факт погашення кредиту за рахунок спільних коштів, як підчас проживання без реєстрації шлюбу так і після такої реєстрації, за відповідних обставин може бути підставою для стягнення частини спільних коштів, але не змінює правового статусу придбаного відповідачем будинку як обєкту права особистої приватної власності.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, судова колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4- задовольнити.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 30.04.2015 р. скасувати. Постановити нове рішення

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання житлового будинку обєктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на ? частки, - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова