УХВАЛА

Справа № 564/1673/15-ц

14 серпня 2015 року

Суддя Костопільського районного суду Рівненської області Цвіркун О. С.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів згідно договору № 775/10/14 від 20.10.2014 року у сумі 11800 грн. та моральну шкоду в сумі 2200 грн.

Вимоги позовної заяви мотивує тим, що 20.10.2014 року мін ним та ПП «Промприлад» укладено письмовий договір перевезення №775/10/14, за яким позивач наданав підприємству транспортні послуги по перевезенню відповідно до заявок № 37 від 13.05.2015 року та № 40 від 25.05.2015 року, однак відповідач за них не сплатив, хоча оплата повинна бути проведена протягом 10 банківських днів. У звязку із наведеним сума боргу за послуги перевезення складає 11800 грн.

Перевіривши відповідність вказаної позовної заяви вимогам закону, вважаю, що у відкритті провадження у справі слід відмовити, виходячи із наступного.

Згідно із ст.3 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових земельних, сімейних, трудових відносин; 3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року за №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ, зокрема, за Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі ГПК), віднесено до компетенції господарських судів. У звязку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, субєктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Як вбачається з матеріалів позовної заяви позивач є фізичною особою-підприємцем платником податків.

Із тексту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що спір виник між субєктами господарювання, зокрема, з одного боку: фізична особа-підприємець ОСОБА_1, а з іншого юридична особа Приватне підприємство «Промприлад», директором якого є ОСОБА_2.

При цьому позивач додає до позовної заяви Договір № 775/10/14 надання транспортно-експедиційних послуг від 20.10.2014 року, який укладений між ним та ПП «Промприла» в особі директора ОСОБА_2, в якому зазначено реквізити сторін: ФОП ОСОБА_1 та ПП «Промприлад».

Відтак, встановлено, що предметом спору є невиконання господарського зобовязання, що виникло із договору перевезення, укладеного субєктами господарювання.

Статтею 21 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Частиною першою ст. 1 ГПК України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України передбачено, що господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

З огляду на зазначене вище, вважаю, що спір, який виник між ФОП ОСОБА_1 та ПП «Промприлад» не є цивільним, так як має усі ознаки господарського, а відтак його слід вирішувати у порядку господарського судочинства.

Відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Окрім того, у відповідності до ст. 109 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Встановлено, що позивачем вказано місце проживання відповідача м.Хмельницький, вул. Короленка, 17. У відповідності до відповіді УДМС в Хмельницікій області від 04.08.2015 року за вих.. № 40/2468 (вх. № 5648 від 13.08.2015 року), наданої на запит суду, здійснененого згідно ст. 122 ЦПК України, встановити місце реєстрації ОСОБА_2 не можливо без надання повних даних особи, в тому числі дати та місця народження. Разом з тим, із оглянутого судом договору № 775/10/14 від 20.10.2014 року про надання транспортно-експедиційних послуг, встановлено, що адреса, яку зазначив позивач, як адресу проживання відповідача є юридичною адресою ПП «Промприлад».

Крім того судом достовірно встановлено, що позовні вимоги за виключною підсудністю, передбачені ст. 114 ЦПК України, що належать до підсудності Костопільського районного суду Рівненської області, а також позовні вимоги за підсудністю за вибором позивача, передбачені ст. 110 ЦПК України, у поданій позивачем позовній заяві відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вказана позовна заява не може розглядатися Костопільським районним судом Рівненської області.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір №3674-VІ від 08 липня 2011 року, сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3, 15, 109, 100, 114, 122, 208-210 ЦПК України ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Зобов'язати Управління державної казначейської служби у Костопільському районі повернути ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 243 гривні 60 копійок.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:ОСОБА_3