Справа № 236/3262/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2015 року суддя Краснолиманського міського суду Донецької області Бєлоусов А.Є. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

02.11.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу за договором в розмірі 47500,00 грн., сум судового збору та витрат на надання юридичної допомоги в розмірі 1000,00 грн.

Одночасно із вказаним позовом ОСОБА_1 подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок по вул. Ворошилова, 61, в м. Красний Лиман, належний відповідачеві ОСОБА_2.

Заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що «відповідач в теперішній час намагається реалізувати належний їй житловий будинок», що в подальшому може ускладнити виконання судового рішення.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані позивачем докази, суддя приходить до наступного висновку.

Ст. 151 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів забезпечення позову. Згідно із ч.2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду(ч.3 ст. 151 ЦПК України).

Відповідно до правових позицій, визначених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову; суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали (п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Відповідно до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.60 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заявником ОСОБА_1 не надано до суду жодних доказів на підтвердження факту належності ОСОБА_2 на праві власності житлового будинку по вул. Ворошилова,61, в м. Красний Лиман, не надано доказів, які б підтверджували намагання відповідача реалізувати вказане майно з метою ухилитись від подальшого виконання рішення суду, не надано відомостей стосовно ринкової вартості майна, на яке пропонується накласти арешт задля забезпечення позову, що позбавляє можливості визначити співмірність запропонованих заходів забезпечення позову із розміром позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на угоді про задаток від 16.07.2013 року, в преамбулі цієї угоди зазначено, що вона укладена між ОСОБА_1 як «покупцем» з одного боку та ОСОБА_3 як «продавцем» з іншого боку; щодо будь-якої участі ОСОБА_2 в укладенні угоди в преамбулі відомості відсутні, однак заявником не доведена необхідність накладення арешту саме на майно ОСОБА_2, відсутність у ОСОБА_2 іншого майна, відмінного від житлового будинку, відсутність підстав для арешту майна ОСОБА_3.

Крім того, п. 17 угоди про задаток від 16.07.2013 року містить дописку «внесена сумма 7500 грн. 14.08.2013», але це виправлення не застережене підписами сторін угоди, що викликає обґрунтований сумнів в поінформованості ОСОБА_3 або ОСОБА_2 в таких доповненнях.

За таких обставин суддя не вбачає підстав для забезпечення позову ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 шляхом накладення арешту на житловий будинок по вул. Ворошилова,61, в м. Красний Лиман.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 151,152,153 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 щодо стягнення суми авансу за договором в розмірі 47500,00 грн., сум судового збору та витрат на надання юридичної допомоги в розмірі 1000,00 грн. відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд Донецької області. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -