Ухвала іменем україни
28 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є., суддів: Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Орган опіки та піклування Звенигородської міської ради, Служба у справах дітей Звенигородської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та звільнення від сплати аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_4, на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від15 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що 09 лютого 2008 року він зі ОСОБА_2 зареєстрував шлюб, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

До вересня 2012 року сторони проживали разом у квартирі АДРЕСА_1, а у вересні

2012 року відповідачка поїхала на заробітки до Ізраїлю. З цього часу малолітній син періодично проживав то у нього, то у матері відповідачки - ОСОБА_3 Але останнім часом ОСОБА_3 стала погано відноситись до його сина, застосовувала фізичну силу стосовно нього, перестала віддавати йому сина, внаслідок чого між ними виникали сварки.

На підставі наведеного вище ОСОБА_1 просив суд визначити місце проживання його малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним у квартирі АДРЕСА_1, a також звільнити його від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина відповідно до заочного рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2010 року.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області

від 18 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_1, який проживає у квартирі АДРЕСА_1.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь

ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, які стягуються за заочним рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2010 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 відмовити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2127/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, задовольнивши позовні вимоги, виходив із того, в інтересах малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, буде проживання з батьком - ОСОБА_1, який належним чином виконує свої батьківські обов'язки щодо дитини та може забезпечити її утримання. Мати дитини з вересня 2012 року і на час ухвалення рішення у справі перебуває на заробітках в Ізраїлі, вихованням дитини не займається.

Крім того, суд дійшов висновку про те, що, зважаючи що малолітній ОСОБА_5 повністю перебуває на утриманні свого батька ОСОБА_1, його необхідно звільнити від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_5.

Такі висновки судів попередніх інстанцій є правильними та відповідають матеріалам справи з огляду на наступне.

Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 лютого 2008 року, актовий запис № 9 (а. с. 18).

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області

від 05 лютого 2015 року шлюб між сторонами розірваний, і 16 лютого

2015 року рішення набрало законної сили (а. с. 106).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 19).

Рішенням Виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 12 березня 2014 року № 84 рекомендовано ОСОБА_1, враховуючи, що він не позбавлений батьківських прав відносно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та не розлучений зі ОСОБА_3, самостійно забрати сина в бабусі, оскільки ніяких законодавчих перешкод немає та надалі проживати з ним та доглядати його, а у разі відмови ОСОБА_3 віддавати сина, рекомендовано йому звернутися до суду та правоохоронних органів

(а. с. 6).

Згідно з листом Звенигородської міжрайонної прокуратури від 28 березня 2014 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що його заява відносно неправомірних дій ОСОБА_3 щодо сина ОСОБА_5, який також є її внуком, а також щодо обрання місця проживання розглянута. В результаті перевірки, проведеної за участю фахівців ГКМСД Звенигородського РВ УМВС, відділу у справах сім'ї, молоді та спорту, а також спеціалістів Служби у справах дітей Звенигородської РДА, факти, викладені у заяві знайшли підтвердження частково. Факт вчинення насильства з боку бабусі ОСОБА_3 стосовно малолітнього внука ОСОБА_5, зареєстрований в журналі обліку заяв та повідомлень про вчинення насильства в сім'ї Звенигородської РДА. Перевіркою Звенигородського РВ УМВС України в Черкаській області від 19 лютого 2014 року факт насильства з боку ОСОБА_3 стосовно свого малолітнього внука підтвердження не знайшов. 28 лютого 2014 року проведено засідання комісії із захисту прав дитини Звенигородської РДА, на якій розглянуто питання про попередження насильства в сім'ї та жорстокого поводження з дітьми. На даному засіданні з ОСОБА_3 проведено профілактичну бесіду та суворо попереджено про недопустимість насильства та жорстокого поводження з дитиною. Також установлено, що на даний час ніяких законодавчих перешкод для самостійного виховання ОСОБА_1 свого сина немає, так як він не позбавлений щодо нього батьківських прав, є працездатною особою, має постійне місце роботи. Згідно з актом Звенигородської міської ради від 19 березня 2014 року обстеження матеріально-побутових умов за місцем фактичного проживання (житло повністю пристосоване для проживання сина) та рішенням виконавчого комітету від 12 березня 2014 року № 84 рекомендовано проживати самостійно із сином

(а. с.7).

Відповідно до акта депутата Звенигородської міської ради Маренича В.Л. від 07 липня 2014 року встановлено, що ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2, в частині будинку, який належить йому на праві власності. Разом з ним проживає його малолітній син ОСОБА_5, який перебуває на його повному утриманні. Житло повністю пристосоване для проживання дитини. Зі слів свідків, ОСОБА_2 з вересня 2012 року перебуває на заробітках в Ізраїлі та участі у вихованні сина не бере (а. с. 8).

Згідно з довідкою, виданою виконкомом Звенигородської міської ради

від 07 липня 2014 року № 4326, ОСОБА_1 відповідно до акта депутата фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2, разом із сином ОСОБА_5, який перебуває на його повному утриманні, мати перебуває за кордоном, не бере участі у вихованні дитини (а. с. 9).

Заочним рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2010 року стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 аліменти у розмірі 1/2 частини з усіх видів доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду 27 серпня 2010 року і до повноліття сина (а. с. 11).

Згідно з розрахунком заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01 липня 2014 року складає 7 705 грн 97 коп. (а. с. 12).

Відповідно до повідомлення Звенигородського РВ УМВС України у Черкаській області від 18 лютого 2015 року на даний час ведеться слідство стосовно ОСОБА_1 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, а саме: злісне ухилення від сплати аліментів (а. с. 111).

Згідно з рішенням комісії з питань захисту прав дитини Звенигородської районної державної адміністрації від 27 січня 2015 року № 2 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 та звільнення від сплати аліментів ОСОБА_1 - не заперечується проти подальшого проживання та виховання малолітнього ОСОБА_5 в родині батька ОСОБА_1, не заперечувала комісія також проти звільнення його від сплати аліментів за рішенням суду та рекомендовано матері дитини - ОСОБА_2 налагодити відносини з сином та брати активну участь у його вихованні (а. с. 83).

Рішенням Виконавчого комітету Звенигородської міської ради

від 22 січня 2015 року № 19 «Про затвердження висновку «Про визначення місця проживання дитини», затверджено висновок про визначення місця проживання дитини ОСОБА_5, яким визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з батьком за адресою: АДРЕСА_2, так як мати малолітнього - ОСОБА_2 з вересня 2012 року перебуває на заробітках і час її повернення невідомий, відповідно, вона не може виконувати свій батьківський обов'язок (а. с. 84, 85).

Згідно з довідками, виданими поліклінічним відділенням Звенигородської ЦРЛ, ОСОБА_1 на «Д» обліках в психоневрологічному та наркологічному кабінетах не перебуває (а. с. 86-87).

У довідці дошкільного навчального закладу ясла-садок № 7 «Червоненька квіточка» загального розвитку Звенигородської міської ради від 15 січня 2015 року № 1 зазначено, що ОСОБА_1 - батько ОСОБА_5 з 28 лютого 2014 року постійно приводить та забирає ОСОБА_5 з дитячого закладу, цікавиться успіхами та бере активну участь у розвитку та вихованні дитини, сплачує благодійні внески. Присутній на батьківських зборах та святкових ранках. За період з 28 лютого 2014 року по теперішній час дитина завжди має охайний вигляд, життєрадісний, здоровий (а. с. 88).

Згідно з копією договору дарування від 30 квітня 2002 року, який посвідчений приватним нотаріусом Звенигородського нотаріального округу Федоровою Т.О. та зареєстрований в реєстрі за № 983, ОСОБА_1 на праві власності належить 29/100 частини жилого будинку АДРЕСА_1 (а. с. 89).

Відповідно до довідки дошкільного навчального закладу ясла-садок № 7 «Червоненька квіточка» загального розвитку Звенигородської міської ради від 15 грудня 2014 року № 46 ОСОБА_3 дійсно займалася вихованням свого внука ОСОБА_5 з 01 вересня 2012 року по 28 лютого 2014 року. В цей період ОСОБА_5 мав охайний вигляд, був завжди веселим та здоровим хлопчиком. Бабуся була присутня на батьківських зборах, дитячих святах, щомісяця сплачувала благодійну допомогу (а. с. 97).

Згідно з психолого-педагогічною характеристикою на ОСОБА_5, складеною практичним психологом ДНЗ № 7 ОСОБА_6 від 24 червня 2014 року, на даний час вихованням хлопчика займається батько. Відношення батька до дитини уважне. У дитини є потреба бути членом колективу. Хоче бути лідером, виявляє ініціативу. На заняттях активний, працює з інтересом, ентузіазмом. Загальний розумовий розвиток дитини відповідає віку. Уміє розмірковувати узагальнювати, класифікувати. Мислення логічне, пам'ять образна. Хлопчик допитливий, любить дослідницьку діяльність, дії цілеспрямовані, проявляє елементи творчості. У взаєминах з дорослими вимагає до себе уваги, може бути неслухняним. З однолітками не завжди стриманий, не завжди володіє своїми почуттями та емоціями. Чесний, добрий, активний (а. с. 99).

Сім'я ОСОБА_1 перебувала під соціальним супроводом Звенигородського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді з 05 березня по 28 травня 2014 року згідно з повідомленням суб'єкта із соціальної роботи, яка на той час працювала при Центрі, ОСОБА_7, і забезпечувала супровід даної сім'ї, неодноразово відвідувала сім'ю за місцем проживання батька. Дитина проживала з батьком, мала всі необхідні речі, продукти харчування, відвідувала дитячий садок. Нарікань від вихователів щодо догляду за дитиною не було. Мати неповнолітнього ОСОБА_5 на той час перебувала на заробітках за межами України. Батьки не розлучені. Сім'я була знята із соціального супроводу, так як загроз здоров'ю і життю дитини не було і одним із батьків (батько) виконувались всі функціональні обов'язки щодо виховання та догляду за дитиною (а. с. 100).

Згідно з інформацією про результати психологічного вивчення емоційної сфери ОСОБА_5 в присутності обох батьків, наданою практичним психологом навчально-методичного центру практичної психології та соціальної роботи методичного кабінету відділу освіти Ватутінської міської ради ОСОБА_8, яке проводилось 10 лютого 2015 року з 16:00 до 17:00. При інтерпретації психомалюнка можна говорити про відсутність сформованого образу сім'ї у дитини, потребу в «основі», на якій почувалася більша безпека (промальовано основу-траву, що говорить про певний рівень тривожності дитини), потреба в захистові (поруч з будинком намальовано велике дерево). Дитина відносить до членів сім'ї тата і себе, при цьому при запитанні «де мама?» вказує, що вона мешкає в іншій квартирі. Відсутність сім'ї на малюнку також вказує на почуття тривоги, про ворожість в сімейній ситуації говорить зображення мами (після нагадування, що її потрібно намалювати) на іншому листі, намальованому першим, при цьому малювання було неохайне, що вказує на незначимість на момент вивчення мами для дитини. Звертає на себе увагу самоізоляції хлопчика від інших об'єктів на малюнку (дитина обмежила себе рамками «трактора»), що говорить про можливе почуття неповноцінності дитини в сімейній ситуації. Також за результатами спостереження можна припустити наявність у дитини «синдрому відчуження від батьків» - в даному випадку - від мами (а. с. 101-104).

Довідкою Звенигородського РВ УМВС України Черкаській області від 13 лютого 2015 року підтверджуються конфліктні ситуації, які виникали в сім'ї ОСОБА_1 (а. с. 105).

За змістом частини першої статті 160 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_687/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1> місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст. 161 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_691/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1>, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2007_12_21/pravo1/VS98006.html?pravo=1> роз'яснив, що, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Якщо один з батьків самочинно, без згоди другого з батьків, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала (ст. 162 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_697/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1>).

Під час розгляду судом спорів щодо місця проживання дитини відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_91/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1> обов'язковою є участь органу опіки і піклування, який також подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Таким чином, установивши, що мати малолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_2, участі у вихованні та утриманні дитини не бере, перебуває з вересня 2012 року на заробітках в Ізраїлі, рішення суду першої інстанції не оскаржила, врахувавши інтереси дитини, його прихильність до батька, який виявляє більшу увагу та турботу про сина, а також висновок органу опіки та піклування, суд дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_1

Відповідно до положень ч. 2 ст. 181 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Оскільки ОСОБА_2 проживає окремо від дитини, дитина повністю перебуває на утриманні батька ОСОБА_1, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність звільнити його від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього ОСОБА_5.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваних рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду не вбачається, що судом при розгляді скарги допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. -ст. 338341 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2129/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана Г.В. Юровська