Справа № 364/454/15-ц
Провадження № 2/364/156/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2015 року, Володарський районний суд Київської області, в складі:

головуючого судді Моргун Г. Л.,

за участю секретаря Сіваченко Л. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні , в смт Володарка , справу за позовом

ОСОБА_1

до

Володарської селищної ради Київської області

про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду у березні 2015 року з позовною заявою, в якій вказувала , що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько - ОСОБА_3 . Після смерті батька відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого зокрема відносяться земельні ділянки та житловий будинок. Вона бажає прийняти спадкове майно . Вказуючи , що Державні акти, які посвідчували право власності на земельні ділянки та свідоцтво про право власності на будинок було втрачено і це є перешкодою для належного оформлення спадкового майна. Позивач просить суд визнати за нею право власності , в порядку спадкування за законом , після смерті батька на :

· земельну ділянку площею 0,150 га , для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

· земельну ділянку площею 0,150 га , для будівництва та обслуговування житлового будинку з по господарськими спорудами та будівлями, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

· житловий будинок з по господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

·

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд позов задоволити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та на матеріали справи.

Представник відповідача Володарської селищної ради Київської області вимоги позивача не визнав , вказуючи на їх безпідставність .

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши письмові докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити , виходячи з наступних підстав.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про його смерть ( а.с.9). Після його смерті відкрилася спадщина за законом зокрема на :

· земельну ділянку площею 0,150 га , для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

· земельну ділянку площею 0,150 га , для будівництва та обслуговування житлового будинку з по господарськими спорудами та будівлями, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

· житловий будинок з по господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

·

Право власності спадкодавця на зазначене спадкове майно , а саме на : земельні ділянки було посвідчено Державними актами серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_1 , на спадковий житловий будинок - свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 05.10.1978 року . Зазначені вище правовстановлюючі документи позивачем було втрачено , про що у місцевій газеті було дано відповідне оголошення ( а.с.18) .

Беручи до уваги вище викладе, суд прийшов до висновку, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом та має право на спадщину , яка залишилася після ОСОБА_3 , оскільки вона є дочкою спадкодавця ( а.с. 7) . Інших спадкоємців як за законом так і за заповітом не має.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходить із наступних положень закону. Так, у відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини , а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

В силу ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

В обох випадках спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, і, крім того, юридичні особи та інші учасники цивільних відносин.

Згідно із ст. ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Натомість у судовому засіданні встановлено , що позивач названих вище вимог закону не дотрималась та після відкриття спадщини не подавала до нотаріальної контори заяви, що стверджено інформаційною довідкою Спадкового реєстру № 40124166 від 10.04.2015 року ( а.с.30).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини ( ст. 1272 ЦК України).

В той же час, відповідно до ст.ст. 1273-1275 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною, проте вона може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Відповідно до ст.ст. 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У той же час, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок , що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов'язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання тим процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщин.

Це є обов'язковим для обох названих видів спадкування.

Виникнення у нього права на спадкування за законом, залежить виключно від дій спадкоємців попередньої черги та, лише у разі відмови тих від спадщини, неприйняття ними спадщини або позбавлення права на спадщину, робить названу особу учасником спадкових правовідносин, які, як правило, базуються на родинних стосункам спадкодавця і спадкоємця.

У зв'язку з цим, для прийняття спадщини за законом йому слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за заповітом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину і в порядку спадкування за законом.

При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.

Пропуск такого строку, позбавляє спадкодавця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред'явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Виписане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12, яка за ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Згідно буквального її сприйняття, для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв.

Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач як спадкоємець першої черги не зверталася до нотаріуса і відповідною заявою про прийняття спадкового майна , щоб спадкувати , позивач, у встановлений законом строк, повинна була подати до нотаріальної контори заяву про таке бажання, проте вона цього не зробила.

Таким чином, жодних доказів тому, що в межах строку, наданого цивільним законом, позивач вчинила дії, які б свідчили про прийняття нею спадщини за законом, вона не надала, що, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1272 ЦК України слід вважати фактичним неприйняттям спадщини за законом.

У судовому засіданні було досліджено інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину ) щодо заведення спадкової справи до майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року , яка вказує на відсутність спадкової справи після смерті названого спадкодавця (а.с.30). Постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивач та її представник суду не надавала. В матеріалах справи міститься лише повідомлення приватного нотаріуса, про неможливість видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування , оскільки у ОСОБА_1 відсутні правовстановлюючі документи (а.с.16).

З наведеного вище вбачається, що позивач як спадкоємець першої черги не зверталася до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадкового майна . Станом на момент розгляду даної справи судом, позивач позову до суду про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини (відповідно до ст. 1272 ЦК України) - не подавала.

Таким чином, жодних доказів тому, що в межах строку, наданого цивільним законом, позивач вчинила дії, які б свідчили про прийняття нею спадщини за законом, вона не надала, що, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1272 ЦК України слід вважати фактичним неприйняттям спадщини за законом. За таких обставин у позові слід відмовити за безпідставністю вимог позивача.

Отже підсумовуючи вище викладене суд приходить до наступних висновків , що позивач на час відкриття спадщини не проживала із спадкодавцем, у встановлений законом строк не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, з позовом до суду про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відповідно до ст. 1272 ЦК України не зверталася, а тому вона вважається такою, що не прийняла спадщину. Жодних доказів тому, що в межах строку, наданого цивільним законом, вона вчинила дії, які б свідчили про прийняття нею спадщини за законом, вона не надала, що, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1272 ЦК України слід вважати фактичним неприйняттям спадщини за законом. За таких обставин у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 328, 392, 1216, 1217, 1222, 1225, 1261,1268 ,1272 -1275 , 1296-1298 ЦК України , ст.ст. 57, 79, 208, 209, 212 - 215 ЦПК України , суд, -

ВИРІШИВ :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Володарської селищної ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно - за безпідставністю вимог позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г. Л. Моргун