Справа № 307/485/13
У Х В А Л А

Іменем України

28 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Мацунича М.В. і Панька В.Ф.,

при секретарі: Дашковська С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Тячівського районного суду від 11 червня 2015 р. за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом учинення певних дій і зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Калинівської сільської ради Тячівського району, третя особа без самостійних вимог - управління Держземагентства в Тячівському районі Закарпатської області, про визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зобов'язання учинити певні дії і відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 у лютому 2013 р.

Просила усунути перешкоди в користуванні її земельною ділянкою шляхом зобов'язання відповідача не залишати власний автомобіль, інші транспортні засоби, будівельні матеріали чи інше майно (дрова, вугілля) від вул. Леніна на провулку Борканюка до її будинку АДРЕСА_1

На обґрунтування зазначала, що є співвласником садиби АДРЕСА_1. Відповідач проживає по-сусідству - в будинку АДРЕСА_2 Заїзд до її земельної ділянки з вул. Леніна проходить через вул. Борканюка та повз будинок відповідача, який самовільно захопив частину громадської землі, що призвело до звуження проїзної частини на вул. Борканюка. Відповідач постійно залишає у провулку транспортні засоби, будівельні матеріали, дрова тощо, чим порушує правила добросусідства, перешкоджає користуватися належною їй земельною ділянкою і в доступі до будинку.

У липні 2014 р. ОСОБА_2 пред'явив до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зустрічний позов, у якому після неодноразової зміни позовних вимог (уточнення, доповнення, збільшення) просив:

- визнати недійсним і скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий відповідачам на підставі рішення Калинівської сільської ради Тячівського району № 474 від 06.09.2012 р.;

- визнати недійсним і скасувати видане відповідачам реєстраційною службою Тячівського районного управління юстиції свідоцтво про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку) від 06.08.2014 р. за індексним номером НОМЕР_2;

- зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою і забудовами по АДРЕСА_2 шляхом знесення незаконно збудованого містка та заборони встановлення власного транспортного засобу в межах, які перешкоджають користуватися їх власним майном.

- стягнути солідарно з відповідачів 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування зазначав про факт унесення до державного акту на право власності на земельну ділянку відповідачів завідомо невірних відомостей (перейменування вул. Леніна на вул. Борканюка), паркуванням своїх автомобілів відповідачі здійснюють йому перешкоди в користуванні гаражем, а в результаті незаконного будівництва ними містка до свого будинку щороку підтоплюється і піднімається перед гаражем його земельна ділянка. Через такі дії відповідачів він зазнав моральних страждань (т.1, а.с.230-231, т.2, а.с.72-73).

Справа розглядалася повторно.

Останнім рішенням Тячівського районного суду від 11.06.2015 р. первісний позов задоволено повністю: усунуто перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_4 шляхом зобов'язання ОСОБА_2 не залишати власний автомобіль, інші транспортні засоби, будівельні матеріали чи інше майно (дрова, вугілля) від вул. Леніна на провулку Борканюка до будинку ОСОБА_4 АДРЕСА_1 У задоволенні зустрічного позову відмовлено (т.2, 102-107).

У апеляційній скарзі та в судовому засіданні апелянти просять скасувати це рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Доводять про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права (т.2, а.с.115-117).

Письмових заперечень або пояснень інші особи, які беруть участь у справі, не подали. У судовому засіданні ОСОБА_4 не визнала скарги як безпідставної і просить залишити рішення суду без змін. Калинівська сільська рада Тячівського району подала заяву про розгляд справи за відсутності їх представника.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив із того, що через перекриття відповідачами проїзду ОСОБА_4 не має можливості підвезти до будинку будівельні матеріали, продукти та інші речі, необхідні для нормального ведення домашнього господарства, тобто має місце встановлений факт порушення прав ОСОБА_4 як власника та об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні нею цих прав.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності такого.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін, із таких мотивів.

Згідно з положеннями ст. 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційна скарга від 19.06.2015 р. (т.2, А.С.115-117) не містить жодних доводів з приводу незаконності й необґрунтованості оскарженого рішення і зводиться лише до цитування певних норм ЦПК України (ст.ст. 3, 4, 213, 215, 307, 309).

Єдине в цій скарзі твердження про необхідність скасування рішення через те, що представники Калинівської сільської ради жодного разу не з'явилися у судове засідання, не заслуговує на увагу, оскільки явка до суду є правом, а не обов'язком сторони у справі (частина перша статті 27 ЦПК).

Доводи ОСОБА_2 і ОСОБА_3, які наведені в доповненні до апеляційної скарги від 06.07.2015 р. (т.2, а.с.123-128) і зводяться до позбавлення їх права на судові дебати, неналежної оцінки судом поданих ними доказів (фото-таблиць), показань свідків із приводу неточностей (технічної помилки) при виготовленні технічної документації на земельну ділянку ОСОБА_4, та неврахування ширини провулку, яка складає понад 5 м., не дають підстав для скасування оскарженого рішення.

Так, відсутність апелянтів у судовому засіданні 11.06.2015 р. (включно з судовими дебатами) за присутності їх представника ОСОБА_6 не вважається позбавленням права на судові дебати.

Доданим до заяви ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про збільшення позовних вимог фото-таблицям (т.2, а.с.74-79), показанням допитаних у судовому засіданні свідків (ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9) і письмовим доказам судом дана правова оцінка, що підтверджується журналом і технічним записом судового засідання, зауваження на які на подавалися, і самим рішенням суду (т.2, 102-107).

Відповідно до вимог ст. 103. ч.1. ч.2, 152 ч.2, 153 ч.1 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (зокрема, ст.ст. 16, 391 ЦК України). Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

За правилами ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Факт порушення прав ОСОБА_4 як співвласника житлового будинку АДРЕСА_1 та присадибної земельної ділянки площею 0.1016 га підтверджується письмовими доказами: фото-таблицями (т.1, а.с.11-14, 177, 178, т.2, а.с.10-12), листом виконкому Калинівської сільської ради від 08.06.2011 р. (т.1, а.с.16), свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (т.1. а.с.62) показаннями свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 (землевпорядника сільської ради), згідно з якими під'їзд до дворогосподарства ОСОБА_4 можливий лише з провулку Борканюка, та показаннями свідка ОСОБА_9, який підтвердив, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 дотепер перекривають під'їзд до будинку ОСОБА_4 будівельними матеріалами, транспортними засобами та дровами.

За приписами ст. 10 ч.1, ч.3, ст. 60 ч.1, ч.4, ст. 213 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Указаних доказів і відповідного висновку суду першої інстанції апелянти не спростували.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 155 ЗК України в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Державний акт на право власності на земельну ділянку видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України (постанови судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 13 травня 2015 р. N 6-164цс15, Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 28 січня 2015 р. у справі N 6-221цс14; від 3 червня 2015 р. у справі N 6-205цс14).

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 жодним чином не довели, що виданим ОСОБА_4 і ОСОБА_5 свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 06.08.2014 р., яке видане взамін утраченого державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ від 18.12.2012 р., порушуються їх права, які саме та в чому це полягає. При цьому сам державний акт узагалі не може бути предметом позову як утрачений і замінений іншим документом.

Окрім того, рішення Калинівської сільської ради як підстава для видачі вказаного державного акту не оспорене.

Доводів у спростування висновку суду першої інстанції стосовно недоведеності позовних вимог про усунення перешкод земельною ділянкою і забудовами по АДРЕСА_2 шляхом знесення незаконно збудованого ОСОБА_5 містка та заборони встановлення їх власного транспортного засобу в межах, які перешкоджають користуватися їх власним майном апелянти також не навели.

Натомість, згідно з листом інспекції ДАБК у Закарпатській області від 31.10.2011 р. мікрорайон по вул. Борканюка в с. Калини забудований із порушенням генерального плану, а в забудові земельної ділянки ОСОБА_3 (апелянта) є відхилення від проекту при побудові надвірної споруди.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

2. Рішення Тячівського районного суду від 11 червня 2015 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: