Провадження № 2/522/9730/15
18 грудня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді Кравчук Т.С.,
при секретарі Антонецькому С.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та моральної шкоди,
Позивач ОСОБА_3 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, у якому просить стягнути з відповідача 300 832 (триста тисяч вісімсот тридцять дві) грн. 68 коп., яка складається з суми основного боргу в розмірі 211 854,00 грн., суми 3% річних в розмірі 12 711,24 грн. та суми упущеної вигоди як збитків відповідача у розмірі 76 267,44 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень та судовий збір.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідач, отримавши задаток у 10 000 доларів США, підписав розписку від 20.06.2013 року де зазначено про отримання ним у якості авансу від позивачки грошей на покупку 2-х кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, зобовязавшись при цьому надати належним чином оформлені документи на цю квартиру протягом 3-х місяців. Після отримання коштів, перший час відповідач пояснював, що все добре, хоча деякі обєктивні обставини і гальмують справу щодо переоформлення документів на квартиру, але обіцяв найближчим часом вирішити це питання. Після неодноразових звернень до нього з боку спільних знайомих та його відповідних обіцянок або надати документи на квартиру або повернути кошти, відповідач зник, перестав відповідати на телефонні дзвінки та почав вдаватися до інших заходів ігнорування. На даний час договірне зобовязання відповідача не викопано та гроші ним не повернуті. З огляду на зазначене позивачка змушена звернутись до судового захисту своїх прав та законних інтересів.
Позивачка у судовому засіданні позовну заяву просила задовольнити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не зявився, сповіщався належним чином, причини неявки не повідомив. .
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, давши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
У судовому засіданні встановлено, що відповідач, отримавши задаток в у 10 000 доларів США, підписав розписку від 20.06.2013 року де зазначено про отримання ним у якості авансу від позивачки грошей на покупку 2-х кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, зобовязавшись при цьому надати належним чином оформлені документи на цю квартиру протягом 3-х місяців.
На момент звернення до суду з позовом відповідач суму боргу не повернув.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
При цьому слід зазначити, що відповідач на підставі ст. 1048 ЦК України зобовязаний сплатити 3% річних (згідно рівня облікової ставки НБУ), оскільки інше договором не встановлено, а за відсутності іншої домовленості сторін, відсотки сплачуються щомісячно, до дня повернення займу (абз.2 ч.І ст.1048 ЦК України).
Як вбачається з тексту розписки від 20.06.2013 року, відповідач зобовязався виконати зобовязання у строк протягом 3-х місяців.
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Таким чином, строк виконання зобовязання згідно розписки встановлений терміном в 3 місяці, а позивачка предявляє вимоги к відповідачу повернути кошти починаючи з 20.09.2013 року.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Крім того, ч. 2 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином відповідач повинен повернути позивачу:
- основний борг за договором позики у розмірі 10 000 доларів США, що станом на 18.12.2015р. за курсом НБУ еквівалентно 234 876,75 грн.
3% річних від суми боргу за період прострочки сплати основного платежу дорівнює (10 000хЗ%річних/12 місяців) 25 доларів США/місяць.
Період прострочки виплати за договором позики становить - 24 місяці.
Таким чином, розмір заборгованості по сплаті процентів дорівнює: 25x24 = 600 доларів США, що станом на 18.12.2015р. за курсом НБУ еквівалентно 14 092,61 грн.
Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди також не підлягають задоволенню.
Відповідно до п.п.2 п. 2 ст. 22 ЦК України доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Так як позивачкою всупереч вимог статті 60 ЦПК України не було доведено завдання їй упущеної вимоги, що виразилось у можливості здавати квартиру.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Тобто втрати, які особа понесла у зв'язку з відновленням свого порушеного права або здоров'я фізичного і морального (реальні збитки), відповідно до зазначених віще норм підлягають компенсації з боку відповідача.
Приписами ст. 440-1 ЦК України встановлено, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду не залежно від відшкодування майнової шкоди.
Таким чином, розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше пяти мінімальних розмірів заробітної плати.
Отже під моральною шкодою слід розуміти втрати позивача немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань у вигляді стресу та випливаючих психоемоцшних станів пригніченості и інших негативних явищ, заподіяних незаконними діями відповідачів.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.
Враховуючи, що сума компенсації нанесеної позивачці моральної шкоди оцінюється субєктивно з розрахунком перенесених мною душевних страждань, виникає необхідність зробити посилання на постанову Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 от 31.03.1995 р., де зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
Виходячи з засад виваженості та розумності, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача моральну шкоду у розмірі 3 000,00 гривень.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за розпискою у розмірі 234 876,75 гривень, 3% річних у розмірі 14 092,61 гривень, моральну шкоду у розмірі 3 000 гривень, судові витрати у розмірі 2 519,69 гривень.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду може бути переглянуто за заявою відповідача, якій не приймав участі при розгляді справи, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: 18.12.2015