УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення коштів за депозитними договорами, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Багрової Євгенії Олегівни на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів за депозитними договорами.

На обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що 14 та 20 січня 2014 року між ним і Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») укладено договори банківського вкладу «Приват-Вклад» у доларах США, за умовами яких він передав відповідачу грошові кошти у розмірі 500 тис. та 250 тис. доларів США на строк до 14 та 20 січня 2014 року відповідно зі ставками 4 % річних.

Також зазначав про те, що до закінчення строку дії вказаних депозитних договорів він неодноразово звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявами про їх розірвання та повернення внесених ним коштів.

Посилаючись на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на його звернення не реагує та коштів на першу його вимогу не повернуло, позивач просив розірвати договори банківського вкладу № № SAMDNWFD000, SAMDNWFD800 та стягнути з відповідача 750 тис. доларів США заборгованості за договорами банківського вкладу, 1 233 долари США - 3 % річних, 100 тис. грн компенсації завданої моральної шкоди та 25 тис. грн понесених судових витрат.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2014 року, у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року рішення місцевого суду скасовано в частині відмови у позові про захист прав споживача, дострокове розірвання договорів банківського вкладу і видачу вкладу, стягнення коштів за порушення термінів виконання грошового зобов'язання та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково. Розірвано договори № SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року та № SAMDNWFD800 від 20 січня 2014 року, що укладені між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 500 тис доларів США за договором № SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року, 250 тис. доларів США за договором № SAMDNWFD800 від 20 січня 2014 року та 3 % річних в розмірі 25 966 грн 98 коп. за порушення умов зобов'язання. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави 3 654 грн судового збору, а в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Багрова Є.О. просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у позові, місцевий суд, дійшов висновку про те, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, а також відсутні підтвердження прийняття ПАТ КБ «ПриватБанк» від позивача грошових сум.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові про захист прав споживача, дострокове розірвання договорів банківського вкладу і видачу вкладу, стягнення коштів за порушення термінів виконання грошового зобов'язання та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд, виходив із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не звільняється від виконання зобов'язання через неможливість такого виконання його філією; наявність факту укладення між сторонами депозитних договорів, відкриття рахунків та надходження грошових коштів від ОСОБА_4 відповідачем не спростовано.

Проте повністю погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Місцевим судом встановлено, що 14 і 20 січня 2014 року між ОСОБА_4 ПАТ КБ «ПриватБанк» підписано договори банківського вкладу «Приват-Вклад» у доларах США на суму 750 тис. доларів США на строк до 14 та 20 січня 2015 року відповідно зі ставкою 4 % річних.

На підтвердження внесення зазначених грошових сум на депозитні рахунки позивач надав фотокопії заяв на вклад, банківських виписок від 24 жовтня 2014 року та 15 лютого 2015 року, а також квитанції від 14 січня 2014 року.

У квітні 2014 року позивач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявами про виплату коштів та нарахованих процентів згідно з договорами банківського вкладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 2.9 глави 2 «Приймання готівки» розділу ІV «Касові операції банків філій, відділень з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою Постановою Правління Національного банку України 01 червня 2011 року № 174 банк (далі - Інструкція № 174) (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Таким чином, місцевий суд, встановивши те, що фотокопія квитанції від 14 січня 2014 року про внесення 500 тис. доларів США, не відповідає вимогам закону та не містить обов'язкових реквізитів, визначених п. 2.9 Інструкції № 174, а саме: не завірена печаткою ПАТ КБ «ПриватБанк», взагалі відсутній її оригінал, при цьому також не має оригіналу касового документа, оформленого згідно з касовими операціями, визначеними вищевказаною Інструкцією про здійснення приймання від ОСОБА_4 відповідачем 20 січня 2014 року суми коштів у розмірі 250 тис. доларів США, а наявні в матеріалах справи копії заяв із проханням позивача оформити вклади та довідок не можуть свідчити про те, що письмова форма договорів банківського вкладу є дотриманою, дійшов правильного висновку про відмову у позові у частині вимог про захист прав споживача, дострокове розірвання договорів банківського вкладу і видачу вкладу, стягнення коштів за порушення термінів виконання грошового зобов'язання.

Тому, в апеляційного суду, всупереч ст. ст. 212-214 ЦПК України не було правових підстав для висновку про внесення позивачем грошової суми на депозитні рахунки вкладника без дійсних підтверджень та за наявності фотокопії лише одного касового документа та який не містить обов'язкових реквізитів.

Поряд із цим, фотокопії заяв на оформлення вкладів та довідок не підтверджують зазначених обставин, так як вони не є касовими документами та не можуть бути спростовані відповідачем через відсутність їх оригіналів, а згідно із ст. ст. 60, 64 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Поміж іншого, суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що відповідати за вказаним позовом повинен саме ПАТ КБ «ПриватБанк», який розташований і діє на території України у м. Дніпропетровську, а в силу ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном.

Керуючись ст. ст. 336-339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Багрової Євгенії Олегівни задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року в частині часткового задоволення вимог позову про захист прав споживача, дострокове розірвання договорів банківського вкладу і видачу вкладу, стягнення коштів за порушення термінів виконання грошового зобов'язання скасувати та залишити в силі в цій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2014 року.

У решті рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко
Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік