Провадження № 22-ц/779/802/2015
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 березня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та виселення.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.03.2006 року, він є власником квартири АДРЕСА_1, в якій прописаний разом з сім'єю - дружиною ОСОБА_5 та малолітнім сином ОСОБА_6.

Зазначав, що батьки дозволили його дядькові ОСОБА_3 тимчасово жити з сім'єю у зазначеній квартирі, проте, за їх домовленістю, останній мав виселитися одразу ж, коли виникне необхідність.

У зв'язку з одруженням та народженням сина у 2012 році, він почав неодноразово звертатися до відповідача з вимогою звільнити займане ним житло, однак, ОСОБА_3 на такі звернення не реагував. 04.07.2014 року нотаріусом Дузінкевич Л.Б. на адресу відповідача була направлена заява про необхідність звільнити квартиру, однак, таке повідомлення відповідачем не одержано.

Посилаючись на те, що відмова відповідачів у добровільному порядку виселитися зі спірного житла є перешкодою у здійсненні ним права власності на належне йому майно та порушує права членів його сім'ї, в першу чергу, його малолітньої дитини, просив зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити йому перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 разом з їх малолітньою дитиною ОСОБА_8 2012 року народження, без надання іншого житла.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 05 грудня 2014 року до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 березня 2015 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4 з малолітньою дитиною ОСОБА_8 із квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 по 121 грн. 80 коп. судового збору з кожного.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_3 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи і на порушення норм матеріального права.

Зазначає, що у 2004 році між ним та ОСОБА_10., спадкоємцем якої є позивач, укладено усний договір найму жилого приміщення на невизначений строк. Згідно умов договору йому надано у користування квартиру АДРЕСА_1, в якій він проживає з сім'єю та підтримує житло в належному стані. Факт укладення зазначеного договору визнано сторонами в судовому засіданні та встановлено судом першої інстанції.

Незважаючи на встановлений чинним законодавством України порядок розірвання договору найму жилого приміщення, позивач звернувся до суду із заявою про виселення відповідачів без дотримання порядку розірвання такого виду договорів та не ставлячи питання розірвання договору найму взагалі.

Вказує, що наявне в матеріалах справи повідомлення про направлення йому заяви щодо звільнення займаного приміщення не містить вимоги про розірвання договору найму житла, а також посилання на необхідність використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї.

Таким чином, позов про його виселення із займаного приміщення є передчасним, у зв'язку з тим, що договір найму жилого приміщення є чинним, а він, в свою чергу, на законних підставах здійснює користування житлом.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

В засідання апеляційного суду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з'явилися, хоча про час та місце судового розгляду належним чином були повідомлені.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9 апеляційну скаргу заперечив, посилаючись на її безпідставність.

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду належним чином повідомлявся.

Вислухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з його квартири ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_8., позивач посилався на те, що йому чиняться перешкоди у користуванні його власністю та він не має можливості переселитися туди разом з сім'єю.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.03.2006 року, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1.

Згідно довідки КП «Єдиний розрахунковий центр» про склад сім'ї від 05.08.2014 року вбачається, що в зазначеній квартирі зареєстровані: позивач, його дружина - ОСОБА_5 та малолітній син - ОСОБА_6

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач з сім'єю проживає в спірній квартирі за усною домовленістю із ОСОБА_10., спадкоємцем якої є позивач.

У відповідача у власності є трьохкімнатна квартира АДРЕСА_3, де з 5.02.2015 року зареєстровані відповідачка ОСОБА_4 та донька ОСОБА_8., ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також встановлено, що в добровільному порядку звільнити належну позивачу квартиру відповідачі відмовляються.

04.07.2014 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Дузінкевич Л.Б. та просив нотаріуса передати ОСОБА_3 заяву, у якій просив відповідача та членів його сім'ї до 15 липня 2014 року звільнити належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Згідно повідомлення приватного нотаріуса від 07.08.2014 року №187/01-16, ОСОБА_3 за одержанням листа до приміщення Укрпошти не звернувся, в зв'язку з чим, 06.08.2014 року лист повернувся до нотаріуса за закінченням терміну зберігання.

Таким чином, враховуючи, що відповідачами чиняться перешкоди позивачу у користуванні квартирою, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову та виселення відповідачів з спірного житла.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що в 2004 році між ним та попереднім власником спірної квартири ОСОБА_10. (його бабцею ), спадкоємцем якої є позивач, було укладено усний договір найму жилого приміщення на невизначений строк, вимог про розірвання якого позивач не ставить, а тому позов про його виселення із займаного приміщення є передчасним.

Разом з тим, чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою.

А тому колегія суддів вважає, що наявність домовленостей між попереднім власником квартири та відповідачами не означає, що відбувся перехід прав та обов'язків попереднього власника до позивача в частині збереження права користування житлом відповідачами.

Крім того, відповідно до ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

Жодного доказу на підтвердження укладення договору найму з позивачем відповідачі не надали.

У зв'язку з цим не заслуговують на увагу доводи апелянта з цього приводу.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 березня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук