Справа № 236/3004/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

Краснолиманський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Бікезіної О. В

за участю: секретаря Макєєвої Ю.О.,

представника позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

представника третьої особи Роменської В.В. (за довіреністю)

прокурора Городницької А.І.

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Красний Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6, яка дії за довіреністю №1495 від 11.09.2015 року, посвідченою приватним нотаріусом Слов'янського районного нотаріального округу Донецької області Зубковою А.О., звернулася до суду з позовом від імені ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

До участі у справі допущено прокурора Краснолиманської міжрайонної прокуратури Донецької області за відповідною заявою від 27.10.2015 року №30-2959, оскільки зазначена справа стосується соціального права та правового статусу малолітньої дитини (а.с.76).

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 24.04.2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 18 січня 2011 року. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 відповідно до судового наказу від 10.09.2010 року, що його видав Петровський районний суд м. Донецька стягнуто аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку.

До вересня 2009 року подружжя мешкало разом з дитиною за адресою: АДРЕСА_1, а з вересня позивач разом с сином переїхали проживати за адресою: АДРЕСА_2. Дитина знаходиться на утриманні ОСОБА_4

Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків: матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує, участі у вихованні дитини не приймає, з дитиною взагалі не спілкувалася з вересня 2009 року. Вона зловживає спиртними напоями, веде бродячий спосіб життя, займається жебрацтвом, через це в 2012 році перенесла операцію із ампутації ніг через обмороження. Де вона знаходиться в теперішній час не відомо.

Оскільки відповідач ухиляється від виконання свої батьківських обов'язків по вихованню дитини, просить позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 9 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Останнім відомим позивачеві місцем реєстрації проживання ОСОБА_5 є АДРЕСА_1.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року була визначена зміна територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам, зокрема, для справ, підсудних Петровському районному суду м. Донецька, визначена підсудність Краснолиманському міському суду Донецької області.

За таких обставин цивільна справа відносно відповідача ОСОБА_5 підлягає розгляду Краснолиманським міським судом Донецької області.

Позивача ОСОБА_4 було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, однак він в судове засідання не прибув, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив (а.с.74).

Відповідача ОСОБА_5 відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи (а.с.77), через оголошення в пресі. Оголошення про виклик відповідача опубліковано в газеті «Урядовий Кур'єр» від 24.10.2015 року №198. Однак відповідач в судове засідання не прибула, про наявність поважних для цього причин суд не повідомила, заперечень проти вимог позивача не висунула.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, навела доводи аналогічні викладеним в позовній заяві. Пояснила, що ОСОБА_8 вже звертався з аналогічним позовом до суду, рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 17 грудня 2010 року в задоволенні позову було відмовлено.

В 2012 році ОСОБА_5 без згоди органу опіки та піклування продала квартиру, в якій був зареєстрований ОСОБА_8, в судовому порядку договір купівлі-продажу був визнаний недійсним.

Крім того, пояснила, що вона є тіткою ОСОБА_8. У зв'язку з проведенням бойових дій на території м. Донецька, вона з ОСОБА_8 виїхали з м. Донецька в липні 2014 року до Харківської області, потім переїхали до м. Слов'янська, де хлопчик пішов до школи, але у зв'язку з тим, що у неї не було належної згоди від батьків щодо місцеперебування дитини, правоохоронні органи почали задавати їй питання на підставі чого він знаходиться з нею, порадили звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 Зараз ОСОБА_8 проживає в м. Донецьку з батьком та бабусею, відвідує місцеву школу. Вона бажає щоб він проживав з нею у м. Слов'янську, батько хлопця - ОСОБА_8 не заперечує проти цього, але мати хлопця - ОСОБА_5 не можливо знайти. Просила задовільнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник третьої особи - органу опіки та піклування Краснолиманської міської ради Донецької області Роменська В.В. (діє за довіреністю від 04.11.2015 року, а.с. 77) позов не визнала. Пояснила, що оскільки ані дитина, ані сторони (позивач, відповідач) не перебувають, та не перебували на території, на яку розповсюджується юрисдикція Краснолиманської міської ради, у органу опіки та піклування не має змоги надати суду відповідний висновок щодо доцільності чи не доцільності позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав. Тих доказів, на які посилається представник позивача не достатньо, бо вони не містять даних щодо умов проживання дитини, батьків в теперішній час, даних щодо відвідування дитиною учбового закладу, тощо. Просила в позові відмовити.

Прокурор Городницька А.І. не визнала позовні вимоги обґрунтованими, висловила думку що вони не підлягають до задоволення.

Суд, вислухавши представника позивача, представника третьої особи, прокурора, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК).

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою ВР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

В судовому засіданні встановлено, що, відповідно до свідоцтва про народження яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції в м. Донецьку Донецької області 06 жовтня 2009 року, ОСОБА_4 є батьком, а ОСОБА_5 є матір'ю малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 18 січня 2011 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірваний (а.с.14-15).

Позивач ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-9), фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 що також підтвердила представник позивача ОСОБА_6 у судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Петровським районним судом м. Донецька 10 вересня 2010 року був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_10 в розмірі ? частина з усіх видів її заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 09 вересня 2010 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.16).

В 2010 році ОСОБА_4 звертався до Петровського районного суду м. Донецька з позовом до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав. Рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 17 грудня 2010 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.65).

В 2012 році ОСОБА_4 звертався до Петровського районного суду м. Донецька в інтересах ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_11 про визнання договору купівлі - продажу недійсним. В обґрунтування позову позивач зазначав, що ОСОБА_5 без органу опіки та піклування продала квартиру, яка їй належала на праві приватної власності, та в якій був зареєстрований ОСОБА_8 Рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 21 грудня 2012 року позов задоволений частково, у власність ОСОБА_5 повернуто квартиру АДРЕСА_1, відчужену нею ОСОБА_11, стягнуто з неї на користь останнього 55 тис. грн. за договором купівлі-продажу (а.с. 19-21). Проте, надана суду копія вказаного рішення містить надпис: «Рішення не набрало законної сили» (а.с. 21 зворот). Доказів набрання законної сили вказаним рішенням суду не надано.

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір'ю обов'язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Представник позивача в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, послалася на те, що відповідач зловживає спиртними напоями.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року судам роз'яснено, що хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Але представник позивача відповідних доказів в підтвердження своїх вимог суду не надала.

З пояснень представника позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні убачається, що ОСОБА_5 ухиляється від виконання рішення суду про стягнення аліментів, проте належних доказів на підтвердження цього факту (довідки з відділу ДВС про наявність заборгованості на теперішній час, заяви про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів на утримання дитини, тощо) суду не надано. Копію постанови державного виконавця відділу ДВС Петровського районного управління юстиції від 09.11.2010 року (а.с.17) за доказ наявності заборгованості по аліментах суд прийняти не може, бо вказана постанова не містить інформації щодо наявності такої заборгованості.

Позивачем не надано доказів того, які заходи впливу (попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, тощо) вживалися до відповідача.

З наведених обставин, суд критично ставиться до пояснень представника позивача щодо зловживання спиртними напоями відповідача та наявності заборгованості по аліментах, оскільки вони не найшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Суду позивачем не надано жодного доказу про місцезнаходження малолітнього ОСОБА_8 в теперішній час, в той же час в рішенні Петровського районного суду м. Донецька від 21 грудня 2012 року було зазначено, що він навчається в школі-інтернаті (а.с.19 зворот).

Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Оскільки ані дитина, ані сторони (позивач, відповідач) не перебувають та не перебували на території, на яку розповсюджується юрисдикція Краснолиманської міської ради, орган опіки та піклування не має змоги надати суду відповідний висновок щодо доцільності чи не доцільності позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав (а.с.69).

Умовою по ухиленню від обов'язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов'язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов»язків ОСОБА_5 відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Відповідь Донецького міської ради служби у справах дітей від 08.08.2012 року № 01/44-553 містить рекомендації щодо звернення ОСОБА_4 до суду з приводу визнання договору купівлі-продажу недійсним та щодо позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав щодо її сина ОСОБА_8 (а.с. 18). Позивач скористався своїм правом, звернувся до Петровського районного суду (а.с. 19-21).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставмн, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Представником позивача суду надані наступні докази: побутова характеристика ОСОБА_5 від 10.11.2014 року (а.с.29), характеристика ОСОБА_5 від 02.08.2015 року (а.с.31), довідка про склад сімї від 12.10.2015 року (а.с.73). Суд не може прийняти їх до уваги, бо вони видані на тимчасово окупованій території (м. Донецьк), де органи державної влади та місцевого самоврядування України не діють у зв'язку з тимчасовою не підконтрольностю цієї території Україні, про що представник сама зазначала в позовній заяві (а.с. 41 зворот).

Враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а крім того позивачем не подано доказів ухилення відповідача від своїх обов'язків по вихованню дитини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову треба відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України оскільки позов залишений без задоволення, понесені позивачем ОСОБА_4 судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19,150,164 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 57-59, 60, 212.214,215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 09 листопада 2015 року.

Суддя