Справа № 2/489/961/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 травня 2015 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач вказує на те, що 16 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно якого Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 30 листопада 2014 року існує заборгованість перед Банком в сумі 43048 грн. 62 коп. в тому числі заборгованість стягнута з ОСОБА_1 рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2011 року. Різниця становить 16607 грн. 35 коп.

Посилаючись на викладене, а також на положення ст.ст.509, 526, 527, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 16607 грн. 35 коп., та штрафи: фіксовану частину в розмірі 500 грн. та процентну складову в розмірі 830 грн. 37 коп., а всього 17937 грн. 72 коп., а також сплачені позивачем судові витрати.

В подальшому позивач позовні вимоги зменшив, просив суд стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 17853 грн. 09 коп., яка складається з: 13997 грн. 37 коп. заборгованості по процентам, 3855 грн. 72 коп. комісії.

В судове засідання сторони не з'явилися. Про час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.

Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника. Уточнені позовні вимоги позивач підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечував, просив суд відмовити в позові. Посилався на те, що позивачем вже була стягнута з нього заборгованість за кредитним договором, крім того, вказував на те, що строк позовної давності до основної вимоги та додаткових вимог сплинув.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 16 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно якого Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Як вбачаться з виписки з особового рахунку, кредитний ліміт було встановлено в розмірі 13000 грн. збільшено 8 вересня 2007 року до 5000 грн..

Згідно п. 6.5 Умов і правил надання банківських послуг (далі - Умов), доданих до заяви про відкриття рахунку позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, проценти за його користування, перевищення платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.6.6 Умов у випадку невиконання зобов'язань за договором позичальник на вимогу Банку зобов'язаний повернути кредит, в тому числі прострочений кредит, сплатити винагороди Банку.

Згідно наказу № СП-2007-299 від 13 вересня 2007 року в новій редакції затверджені Умови і правила надання банківських послуг.

Відповідно п.9.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з часу підписання. Якщо протягом цього часу жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення договору, він автоматично продовжується на той самий строк.

Судом встановлено, що відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2011 року з ОСОБА_1 на користь Банку стягнуто заборгованість за кредитним договором від 16 липня 2008 року, яка станом на 31 березня 2011 року складала 26441 грн. 27 коп..

Згідно наданого позивачем уточненого розрахунку з урахуванням, стягнутого з нього рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2011 року заборгованості в сумі 26441 грн. 27 коп., відповідачу нарахована заборгованість за період з 31 березня 2011 року по 30 листопада 2014 року в сумі 17853 грн. 09 коп., яка складається із: заборгованості по процентам за користування кредитом - 13997 грн. 37 коп., пені - 3855 грн. 72 коп..

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та 5 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 259 ЦК України).

Згідно із ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З матеріалів справи вбачається, що Умови і правила надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2007-299 від 13 вересня 2007 року, пунктом 5.12 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача.

Наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались, матеріали справи не містять.

Натомість, первісно при пред'явлені даного позову до суду позивачем долучено інші Умови і правила надання банківських послуг, які не містять положень про збільшення позовної давності.

Крім того, у заяві позичальника від 16 липня 2008 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

У зв'язку з чим Умови і правила надання банківських послуг, щодо збільшення строку позовної давності не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 16 липня 2008 року.

За такого, щодо спірних правовідносин підлягає застосуванню загальний трирічний строк позовної давності.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що 28 липня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подав до Ленінського районного суду м. Миколаєва позовну заяву про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за даним кредитним договором станом на 31 березня 2011 року.

Враховуючи те, що кредитор скористався судовим захистом свого права на стягнення грошових коштів, було перервано перебіг позовної давності за спірними правовідносинами.

Така правова позиція викладені у Постанові Верховного суду України від 21 січня 2015 року справа №6-214 цс/14, яка є обов'язковою для застосуваннями судами України.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Так, згідно розрахунків Банку, останній платіж за цим кредитним договором відповідач здійснив 20 жовтня 2009 року. Відомостей, що відповідач сплачував кредит на виконання рішення суду, матеріали справи не містять.

Таким чином, у зв'язку із зверненням Банку 28 липня 2011 року з позовом про стягнення заборгованості, строк позовної давності був перерваний і розпочався заново із 28 липня 2011 року. Але з даним позовом Банк звернувся 3 лютого 2015 року. Наведене свідчить, що Банк пропустив строк позовної давності для звернення з даними вимогами, оскільки звернувся з даним позовом з пропуском строку позовної давності, на якому наполягає позивач.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов Банку задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.А. Спінчевська