Провадження № 2/643/771/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2015 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Погасій О.Ф., при секретарі Бровкіної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Регіонального відділення «ОТП Банк» в м. Харкові, про визнання кредитного договору про надання споживчого кредиту частково недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

До суду 17 листопада 2014 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Регіонального відділення «ОТП Банк» в м. Харкові про визнання положення пункту 3 частини № 1 та п.1.4. частини № 2 кредитного договору про надання споживчого кредиту № МL-700/798/2007 від 26.03.2007 року, укладеного між закритим акціонерним товариством ОТП «Банк» та ОСОБА_1, недійсними.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.03.2007 р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-700/798/2007 від 26.03.2007 року про отримання ОСОБА_1 кредитних коштів на придбання нерухомого майна у сумі 30 000,00 доларів США строком з 26.03.2007 р. до 26.03.2032 р., зі сплатою процентів. Для розрахунку процентів за користування кредитом була встановлена плаваюча процентна ставка (фіксований відсоток 4,99+FIDR). В подальшому до умов кредитного договору вносилися зміни шляхом укладання 08.04.2009 р. Додаткового договору № 1. Пунктом 3 частини № 1 Кредитного договору передбачено, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 4,99% річних + FIDR. FIDR це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В цьому пункті також вказано, що ставка FIDR буде визначатися самостійно банком, інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується в приміщеннях банку на інформаційних стендах. Відповідно до п.п.1.4.1.1.-1.4.1.5. підписанням кредитного договору сторони домовилися, що у договорі використовується Плаваюча процентна ставка, яка складається із перемінної частини (FIDR) та фіксованого відсотка така ставка може змінюватися (збільшуватися чи зменшуватися) шляхом зміни розміру ставки FIDR. Плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов кредитного договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 місячного періоду дії попереднього розміру плаваючої процентної ставки. З зазначених дат, проценти нараховуються виходячи із ставок FIDR (фактично діяча на дату корегування) + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. Сторони висловили свою цілковиту згоду щодо такої зміни плаваючої процентної ставки, стосовно всієї непогашеної суми кредиту, без укладання будь-яких додаткових договорів до кредитного договору. Позивач вважає, що положення п.3 частини № 1 та п.1.4. частини № 2 кредитного договору, що стосується до плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотку у розмірі 4,99% річних та FIDR, є незаконними, оскільки FIDR формується на основі процентних ставок по строковим депозитам для фізичних осіб, при цьому банк на власний розсуд встановлює такі проценти, отже споживач фінансової послуги не може взяти участь у формуванні FIDR, а також обмежений в способах отримання інформації про неї. Передбачений кредитним договором порядок визначення розміру процентів суперечить чинному законодавству, оскільки відсоткова ставка за кредитом може змінюватися виключно за згодою сторін.

До початку судового розгляду відповідач подав заперечення проти позову, в яких просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що право на звернення до суду у позивача виникло 26.03.2007 року, з часу укладення кредитного договору, а відтак трирічний строк звернення до суду закінчився 26.03.2010 року. Відповідно до п.4 ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції що діяла на момент укладення договору), у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни обліку ставки НБУ або в інших випадках. Згідно п.3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Згідно п.3 ч.1 кредитного договору сторони домовилися, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається із перемінної частини FIDR та фіксованого відсотка така ставка може змінюватися (збільшуватися чи зменшуватися) шляхом зміни розміру ставки FIDR. Зміну процентної ставки визначено відповідно до Методичних вказівок з інспектування банків «Система оцінки ризиків», затверджених постановою Правління НБУ № 104 від 15.03.2004 р., та такий тип відсоткової ставки, як «змінна» або «плаваюча», встановлено зазначеним нормативним актом, а також «Стандартом надання рефінансування та обслуговування іпотечних житлових кредитів», затверджених Протоколом засідання Наглядової ради Державної іпотечної установи від 11.09.2008 р., де зазначено, що типом відсоткової ставки за іпотечними кредитами є фіксована або плаваюча згідно з порядком, затвердженим Правлінням Установи. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті Банку, а також в приміщеннях Банку на інформаційних стендах, і позивач може обрати більш зручний для нього спосіб отримання інформації щодо ставки FIDR. Отримавши кредит на умовах сплати плаваючої процентної ставки та підписавши кредитний договір позивач висловила свою цілковиту згоду на корегування плаваючої процентної ставки в порядку, передбаченому сторонами кредитного договору. Отже, зміна відсоткової ставки у звязку зі зміною розміру ставки FIDR не може бути розцінена як зміна розміру процентів, встановлених кредитним договором, в односторонньому порядку, оскільки позивач висловила цілковиту згоду на корегування відсоткової ставки у зазначеному вище порядку, підписавши кредитний договір. Крім того, з листопада 2012 року по теперішній час ставка FIDR не змінювалась та становить 8%, у цей період по 2014 рік включно позивач сплачувала відсотки із вказаною плаваючою процентною ставкою, тобто знала поточний розмір ставки та механізм її визначення (а.с.42-45).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності (а.с.18), позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що «Стандарти надання рефінансування та обслуговування іпотечних житлових кредитів», на які посилається відповідач у запереченнях проти позову, були затверджені після укладання сторонами кредитного договору і не поширюються на дані правовідносини, «плаваюча» ставка не може застосовуватися до спірного договору, оскільки його було укладено до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22.09.2011 р., перевірити достовірність ставки FIDR, встановленої відповідачем у тому чи іншому періоді неможливо, адже така інформація не є публічною, про що виклала у письмових поясненнях, які залучені до матеріалів справи.

Представник відповідача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності (а.с.27), в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 26.03.2007 р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-700/798/2007 від 26.03.2007 року про отримання ОСОБА_1 кредитних коштів на придбання нерухомого майна у сумі 30 000,00 доларів США строком з 26.03.2007 р. до 26.03.2032 р., зі сплатою процентів. Для розрахунку процентів за користування кредитом була встановлена плаваюча процентна ставка (фіксований відсоток 4,99, який є незмінним на весь строк дії кредитного договору + FIDR) (п. 3 ч. 1 кредитного договору) (а.с.6-9).

В подальшому до умов кредитного договору вносилися зміни шляхом укладання 08.04.2009 р. Додаткового договору № 1 (а.с.10-11).

Пунктом 3 частини № 1 Кредитного договору передбачено, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 4,99% річних + FIDR. FIDR це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В цьому пункті також вказано, що ставка FIDR буде визначатися самостійно банком, інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується в приміщеннях банку на інформаційних стендах. Відповідно до п.п.1.4.1.1.-1.4.1.5. підписанням кредитного договору сторони домовилися, що у договорі використовується Плаваюча процентна ставка, яка складається із перемінної частини (FIDR) та фіксованого відсотка така ставка може змінюватися (збільшуватися чи зменшуватися) шляхом зміни розміру ставки FIDR. Плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов кредитного договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 місячного періоду дії попереднього розміру плаваючої процентної ставки. З зазначених дат, проценти нараховуються виходячи із ставок FIDR (фактично діяча на дату корегування) + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. Сторони висловили свою цілковиту згоду щодо такої зміни плаваючої процентної ставки, стосовно всієї непогашеної суми кредиту, без укладання будь-яких додаткових договорів до кредитного договору.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитора і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства та правил. Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст. ст. 3, 627 ЦК України. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно положень ч.5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як зазначено у висновку судової економічної експертизи № 971 від 20.03.2015 року ХНДІ СЕ ім. засл. проф.. ОСОБА_4, періодичність та порядок зміни розміру ставки FIDR, визначається самостійно банком (а.с.96-101).

З часу укладання кредитного договору, з 26.03.2007 року позивач знала, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається із перемінної частини FIDR та фіксованого відсотка така ставка може змінюватися (збільшуватися чи зменшуватися) шляхом зміни розміру ставки FIDR, що передбачено п.3 ч.1 кредитного договору, сплачувала відсотки із вказаною процентною ставкою, проте з позовом до суду про визнання відповідних положень кредитного договору недійсними, звернулась лише 17.11.2014 року.

Отримавши кредит на умовах сплати плаваючої процентної ставки та підписавши кредитний договір позивач висловила свою цілковиту згоду на корегування плаваючої процентної ставки в порядку, передбаченому сторонами кредитного договору. Отже, зміна відсоткової ставки у звязку зі зміною розміру ставки FIDR не може бути розцінена як зміна розміру процентів, встановлених кредитним договором, в односторонньому порядку, оскільки позивач висловила цілковиту згоду на корегування відсоткової ставки у зазначеному вище порядку, підписавши кредитний договір.

Таким чином, доводи позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та не підтверджені зібраними у справі доками, позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3, 203, 627, 638 ЦК України; ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Регіонального відділення «ОТП Банк» в м. Харкові, про визнання положення пункту 3 частини № 1 та п.1.4. частини № 2 кредитного договору про надання споживчого кредиту № МL-700/798/2007 від 26.03.2007 року, укладеного між закритим акціонерним товариством ОТП «Банк» та ОСОБА_1, недійсними, відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя (ОСОБА_5)