АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8434/15 Справа № 202/789/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Слюсар Л. П. Доповідач - Козлов С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Тамакулової В.О., Болтунової Л.М.,

при секретарі: Безрукавому Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, треті особи: реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко Володимир Іванович, комунальне підприємство "Бюро обліку майнових прав та діяльністю з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради, про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року позивачі звернулися до суду з таким позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, після чого відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 а його дружина ОСОБА_6 як спадкоємець першої черги спадкоємців за законом спадщину прийняла в силу проживання в будинку разом з чоловіком на день його смерті. Після смерті ОСОБА_6 24.10.2013 року відкрилася спадщина у вигляді вказаного будинку, право власності на який ОСОБА_6 набула за своє життя, при цьому до складу спадкового майна, залишеного після смерті ОСОБА_6, увійшла ще й 1/2 частина цього будинку, залишена після смерті її чоловіка. Дочка ОСОБА_6 та ОСОБА_5 - ОСОБА_7, яка доводиться матір'ю ОСОБА_3, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року до відкриття спадщини, залишеної після смерті ОСОБА_6, тому спадкоємицями першої черги спадкового майна, залишеного після смерті ОСОБА_6, є ОСОБА_3, як онука (спадкування за правом представлення), та ОСОБА_2, як син померлої, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, у зв'язку з чим позивачі просили суд визнати в порядку спадкування за ними право власності по 1/2 частині будинку АДРЕСА_1 літ. А-1, загальною площею 63,1 кв. м., житловою площею 46,8 кв. м., та господарських споруд, а саме прибудов літ. а-1, а1-1, літ. а2-1, навіс. літ. а3, літня кухня літ. Б, вбиральня літ. В, літній душ літ. Г, гараж літ. Д, сарай літ. Е, споруди літ. 1-5, І,К, погреби літ. ПГ.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне дослідження судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з постановленням нового рішення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що позивачі просили суд визнати право власності по 1/2 частині спірного будинку з житловою площею 46,8 кв.м., а за актом прийому індивідуального жилого будинку приймальної комісії вся житлова будівля має житлову площу 37,0 кв.м., що є порушенням умов Договору від 11 грудня 1959 року.

З таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами.

У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає. Суд належним чином не з'ясував характер і суть заявлених позивних вимог, норм права, якими вони регулюються; не зазначив, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги; не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.04.1959 року Амур-Нижньодніпровською районною радою депутатів трудящих було прийнято рішення № 878 про відвід земельної ділянки ОСОБА_5 під будівництво індивідуального житлового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кривоноса, № 188 та відповідно до Акту відводу земельної ділянки № б/н від 21.05.1959 року був здійснений 21 травня 1959 року відвід у натурі земельної ділянки за цією адресою, загальною площею 590 кв.м., а 11.12.1959 року між ОСОБА_5 та Відділом комунального господарства Амур-Нижньодніпровського району був укладений договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п'яти включно житловою площею не більше 60 кв. м., відповідно до якого ОСОБА_5 було надано на праві безстрокового користування земельну ділянку загальною площею 590 кв.м. за вказаною адресою для будівництва одноповерхового житлового будинку, житловою площею 23,85 кв.м., з кількістю 2 кімнати, та зазначений будинок з відповідними господарськими спорудами був прийнятий в експлуатацію на підставі Акту прийому індивідуального житлового будинку у 1971 році, при цьому було встановлено, що будівля має 1 поверх, 4- житлових кімнати та житлову площу 37,0 кв.м..

Таким чином, перебуваючи в шлюбі з 30 червня 1957 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які доводяться батьками для ОСОБА_2 і дідусем з бабусею для ОСОБА_3, завершили будівництво спірного будинку у 1971 році та відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України набули на нього права власності в рівних частинах, але не зареєстрували цього права у встановленому порядку і правовстановлюючі документи на будинок не оформлювали.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5 і спадкоємцем першої черги була його дружина ОСОБА_6 та діти, але спадкова справа після його смерті не заводилася, при цьому ОСОБА_6 продовжувала проживати у вищевказаному будинку, фактично користувалася та володіла ним, що підтверджується Домовою книгою по будинку та копією її паспорта, де зазначена її реєстрація у будинку з 04.07.1972 року.

24.10.2013 року ОСОБА_6 померла, а до відкриття спадщини, залишеної після її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її дочка ОСОБА_7, яка доводиться матір'ю ОСОБА_3, тобто спадкоємцями першої черги спадкового майна, залишеного після смерті ОСОБА_6, є ОСОБА_3 - онука в порядку спадкування за правом представлення та ОСОБА_2 - син померлої, які у встановлений законом строк подали заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу, але постановами від 12 листопада 2014 року та 21 січня 2015 року державним нотаріусом було відмовлено у видачі ним свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне домоволодіння після смерті ОСОБА_6, померлої 24.10.2013 року, за відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Згідно технічного паспорту на садибний індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 який виготовлений фізичною особою - підприємцем ОСОБА_8 13.11.2014 року, домоволодіння складається з А-1 - житловий будинок, загально площею 63,1 кв.м. і житловою 46,8 кв.м., в якому 1-коридор - 3,6 кв.м., 2 - кухня - 9,8 кв.м., 3 - коридор - 5,1 кв.м., 4 - кімната - 6,7 кв.м., 5 - кімната -17,4 кв.м., 6 - кімната -7,5 кв.м., 7- кімната - 10,1 кв.м., 8 - санвузол - 2,9 кв.м., з господарських будівель та споруд: Б - літня кухня, В - вбиральня, Г - Літній душ, Д - Гараж, Е - Сарай, №1-3,1,К - споруди.

Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Таким чином, виходячи з належності у ОСОБА_6 при житті права власності на спірне майно за законом, як дружині ОСОБА_5, та наявності після її смерті спадкоємців за законом - позивачів, яки прийняли спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори, позивачі мають право власності по 1/2 частині зазначеного будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12)

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність) вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації

Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦK України, листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Відповідно до додатку 3 "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно" рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Між тим, зазначені обставини справи та вимоги закону суд залишив без уваги і не врахував, що будівництво спірного будинку було закінчено до 5 серпня 1992 року та діючим на той час законодавством обов'язковість його державної реєстрації не була передбачена, а в технічному паспорті, з урахуванням відомостей якого позивачами заявлений позов, не міститься ніяких застережень щодо незаконності або самочинності будівництва будь-яких приміщень чи прибудов та в судовому засіданні не було встановлено порушення законних прав інших осіб при будівництві спірного будинку, тому відмова в задоволенні заявлених позовних вимог є безпідставною.

За таких обставин, рішення суду, як постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з постановленням нового рішення на підставі ст. ст. 1216, 1261, 1266 ЦК України та ст. 309 ЦПК України про визнання за позивачами права власності по 1/2 частині спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2015 року скасувати та постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині житлового будинку АДРЕСА_1 літ. А-1, загальною площею 63,1 кв.м., житловою площею 46,8 кв.м., в якому 1-коридор - 3,6 кв.м., 2 - кухня - 9,8 кв.м., 3 - коридор - 5,1 кв.м., 4 - кімната - 6,7 кв.м., 5 - кімната -17,4 кв.м., 6 - кімната -7,5 кв.м., 7- кімната - 10,1 кв.м., 8 - санвузол - 2,9 кв.м., господарських будівель та споруд - прибудов літ. а-1, а1-1, літ. а2-1, навіс. літ. а3, літня кухня літ. Б, вбиральня літ. В, літній душ літ. Г, гараж літ. Д, сарай літ. Е, споруди літ. 1-5, І,К, погреби літ. ПГ, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої 24.10.2013 року.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: