22-ц/775/435/2015(м)
Категорія 27 Головуючий у 1-ій інстанції Шатілова Л.Г.
Суддя - доповідач Ігнатоля Т.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого - Ігнатоля Т.Г.,

суддів - Кочегарової Л.М., Сорока Г.П.,

при секретарі - Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банку «ПриватБанк» про визнання договору поруки припиненим

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банку «ПриватБанк» (далі ПАТ «КБ «ПриватБанк») на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2, в особі представника ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Приват Банк», в якому просив визнати договір поруки від 27 липня 2005 року, укладений між та Банком, припиненим.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилався на те, що 27 липня 2005 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір, за яким вона отримала на придбання нерухомого майна в м. Маріуполі 22 723,76 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 23 липня 2020 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_4, між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 27 липня 2005 року.

Починаючи з 28 листопада 2008 року, ОСОБА_4 не виконує зобов'язань за кредитом, не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами відповідно графіку.

З посиланням на ч. 4 ст. 559 ЦК України, позивач вважає, що вимога до поручителя повинна бути надісланою протягом 6 місяців від 28 листопада 2008 року, тобто до 28 травня 2009 року включно. Жодних вимог від Банку до нього не надходило, тому, просив визнати договір поруки припиненим.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано договір поруки від 27 липня 2005 року № MRM0GK00500042, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 припиненим.

Не погодившись з рішенням суду і посилаючись в апеляційній скарзі на порушення норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, ПАТ «КБ «ПриватБанк» просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Зокрема посилається на те, що підстав для визнання договору поруки припиненим немає, оскільки за умовами договору (п.12) визначено строк припинення поруки - після закінчення п'яти років з дня настання строку повернення кредиту. Судом не прийнято до уваги, що Банк направив вимогу до поручителя 21 вересня 2014 року, а вже 04 жовтня 2014 року звернувся до суду із позовом про солідарне стягнення боргу з боржника та поручителя. Але суд, ухвалюючи рішення, на ці обставини уваги не звернув і зробив помилковий висновок про задоволення позову.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача - ОСОБА_5, яка підтримала апеляційну скаргу, заперечення проти скарги позивача ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_6, які просили скаргу відхилити, а рішення суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом встановлено, 27 липня 2005 року між ОСОБА_4, яка є дружиною позивача, та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір №MRM0GK00500042 на придбання нерухомого майна в м. Маріуполі, з кінцевим терміном повернення до 23 липня 2020 року (а.с. 5-7).

З метою забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_4, між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №MRM0GK00500042 від 27 липня 2005 року, відповідно до умов якого позивач зобов'язався відповідати перед Банком за виконання боржником - ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором № MRM0GК00500042 від 27 липня 2005р. на умовах повернення та оплати відсоткової ставки, з кінцевим терміном повернення до 23 липня 2020 року (а.с. 8).

Задовольняючи позов, суд, виходячи з положень ст.549 ЦК України, вважав, що порука припинилася, оскільки строк припинення поруки в договорі не встановлено, а тому, вона припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Боргові зобов'язання не виконуються з 28 листопада 2008 року. Банк звернувся до Приморського районного суду м. Маріуполя з вимогою про стягнення заборгованості до поручителя лише 13 жовтня 2014 року, тобто, з пропущенням шестимісячного строку, встановленого законом.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення, згідно ст. 214 ЦПК України, суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими ґрунтувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (порушення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розділити між сторонами судові витрати та інше.

Частиною ч.1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно з ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 липня 2005 року між ПАТ «КБ «Приват Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № MRM0GK00500042 за умовами якого позичальнику на придбання нерухомості на умовах строковості, платності та забезпеченості надано кредит в сумі 22 723,76 доларів США на строк до 23 липня 2020 року (а.с. 5-7).

З метою забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_4, між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №MRM0GK00500042 від 27 липня 2005 року.

Згідно з п.11 договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до п.12 цього договору порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п'яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Між тим, відповідно до вимог ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до п. 5.2 кредитного договору від 27 липня 2005 року договір може бути змінений і розірваний в установленому цим договором і діючим законодавством порядку.

Згідно з положеннями п. 2.3.3 цього договору, при порушенні позичальником зобов'язань, передбачених умовами даного договору, банк має право змінити умови договору - вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, уплати комісії і процентів за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно зі ст.ст. 212,611,651 ЦК України, за зобов'язаннями, строки виконання яких не наступили, строки вважаються наступившими в зазначену в повідомленні дату.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з порушенням боргових зобов'язань за кредитним договором, банк скористався своїм правом та заявив про дострокове повернення кредиту шляхом подачі позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 23 липня 2009 року (а.с. 2-4), про що свідчить вхідний номер на позовній заяві ПАТ «КБ «ПриватБанк» у справі № 2 -602/10 Жовтневого районного суду м. Маріуполя, яка витребувана та досліджена апеляційним судом ( а.с. 2-4). До подачі позову ПАТ «КБ «Приват Банк» 3 листопада 2008 року направив на ім'я боржниці ОСОБА_4 вимогу - повідомлення про що свідчить реєстр відправлення рекомендованих листів (а.с. 30).

З матеріалів даної справи також вбачається, що 6 травня 2010 року ПАТ «КБ « ПриватБанк» подав заяву про залучення до участі у справі поручителя ОСОБА_2, який ухвалою суду від 1 червня 2010 року залучений в якості співвідповідача та був повідомлений про вимогу банку, що підтверджується його заявою від 2 листопада 2010 року ( а.с. 53-54,106). Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30 грудня 2010 року задоволено позов ПАТ «КБ «ПриватБанк» та звернуто стягнення на предмет іпотеки і виселено боржницю ОСОБА_7 та поручителя ОСОБА_2 з іпотечної квартири. Вказаним рішенням встановлено , що станом на 27 квітня 2009 року за кредитним договором утворилася заборгованість яка становить 18 206,08 доларів США. (а.с. 120-125 та а.с. 75-80 справа №2/2631/173/2015).

Виходячи з зазначених обставин справи, слід вважати, що у зв'язку з пред'явленням вимоги до поручителя у травні 2010 року та ухваленням рішення 30 грудня 2010 року п'ятирічний строк припинення поруки повинен визначатися з дня пред'явлення такої вимоги саме до ОСОБА_2, тобто, з 1 червня 2010 року.

Матеріали справи також свідчать про те, що у зв'язку з порушенням кредитних зобов'язань банк, у відповідності з положеннями п. п. 2.3.3 кредитного договору від 27 липня 2005 року, 15 вересня 2014року пред'явив вимогу боржниці та поручителю ОСОБА_2 шляхом направлення повідомлення, про що свідчить реєстр відправлення рекомендованих листів №4036 від 21 вересня 2014 року ( а.с. 72-74), а 4 жовтня 2014 року подав до Приморського районного суду м. Маріуполя позов до боржниці ОСОБА_7 та поручителя ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором яка, відповідно до позовної заяви ПАТ «КБ «ПриватБанк», станом на 22 серпня 2014 року становить 38 520 доларів США та складається з заборгованості за кредитом - 17 825,05 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом - 10 551,57 доларів США, заборгованості за комісією - 1512,00 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 8 631,73 доларів США (а.с. 9-10).

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, не звернув уваги на те, що договором поруки встановлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч.4 ст.559 ЦК України, що поручителю було пред'явлено вимогу про дострокове повернення кредиту, і застосувавши норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителів, дійшов помилкового висновку про те, що поруку припинено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 лютого 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору поруки від 27 липня 2005 року припиненим - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Т.Г.Ігнатоля

Судді : Л.М.Кочегарова

Г.П. Сорока