22-ц/775/227/2015(м)
Головуючий у 1-ій інстанції Пустовойт Т.В.
Категорія 53 Суддя - доповідач Кочегарова Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2015 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Ігнатоля Т.Г., Попової С.А.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення індексації невиплаченої заробітної плати, компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі ПАТ «ММК ім. Ілліча») про стягнення індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. Посилався на те, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, який при виплаті заробітної плати не проводив передбачену діючим законодавством індексацію заробітної плати, внаслідок чого порушено його право на оплату праці, що має бути відновлене шляхом стягнення з ПАТ «ММК ім. Ілліча» суми індексації за період з березня 2003 року по 12 жовтня 2011 року в сумі 8 592,96 грн., компенсації в розмірі 9 744,76 грн., середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з 12 жовтня 2011 року по 12 березня 2014 року в розмірі 76 465,77, грн., а також відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 08 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки у розрахунку при звільненні в розмірі 2700 грн., з утриманням з вказаної суми при виплаті передбачених законом податків та обов'язкових платежів, моральну шкоду в розмірі 250 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» в дохід держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на те, що в рішенні суду не наведено розрахунку індексації та компенсації втрати частини заробітної плати, необґрунтовано зменшено розмір моральної шкоди та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

ОСОБА_2 про час і місце розгляду справи повідомлений, заяви про відкладення судового розгляду не подав, тому, на підставі ст.305 ЦПК України, справа розглянута у відсутності позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення проти скарги представника ПАТ «ММК ім.Ілліча» Новгородської В.В., дослідивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що з 27 березня 2002 року по 12 жовтня 2011 року ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із ПАТ «ММК ім. Ілліча», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с.10-12).

В період роботи позивача на підприємстві, останнє не вплачувало ОСОБА_2 індексацію та компенсацію втрати частини заробітної плати.

В день звільнення 12 жовтня 2011 року позивач не працював, що підтверджується табелем обліку робочого часу та знаходився у відпустці без збереження заробітної плати.

20 березня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про захист порушеного права.

Згідно розрахунку, наданого відповідачем, невиплачена сума індексації по заробітній платі позивача становила 527,04 грн., сума компенсації - 543,56 грн., а всього 1 070,60 грн. нарахованих за період з березня 2003 року по липень 2006 року (включно). Згідно платіжного доручення № 17606 від 17 квітня 2014 року позивачу перерахована на особистий картковий рахунок сума 893,89 грн., яка виплачена після утримання обов'язкових платежів.

Відмовляючи ОСОБА_2 у позові про стягнення індексації невиплаченої заробітної плати та компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату в розмірі, який зазначено у позовній заяві, суд першої інстанції виходив з того, що ці платежі були виплачені відповідачем добровільно і підстав для їх стягнення у судовому порядку немає. Частково задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку в розмірі 2 700 грн. та у відшкодування моральної шкоди 250 грн., суд зазначив, що факт невиплати позивачеві індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати доведений і тому, у позивача виникло право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в розмірі, який визначений судом, виходячи із співмірності задоволення позовних вимог по основній вимозі щодо індексації і компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди було визначено з урахуванням конкретних обставин справи, характеру порушень прав позивача, істотності вимушених змін у його життя через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав.

Колегія вважає, що при вирішенні спору суд правильно застосував норми матеріального права і, зокрема, ст. 95 КЗпП України, Закон України «Про оплату праці», Закон України «Про індексацію грошових доходів громадян», Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України N 1078 від 17 липня 2003 року і Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року та роз'яснення, викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 1-18/2013, згідно з яким, положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Визначаючи розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні - 2 700 грн. та у відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 250 грн., суд, керуючись ч.2 ст.ст.116, 117, 237-1 КЗпП України, п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», виходив з загальних засад цивільного судочинства щодо розумності та справедливості.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки при звільненні позивача 12 жовтня 2011 року підприємство не виплатило йому належну індексацію заробітної плати та компенсацію втрати частини заробітної плати в сумі 1070,60 грн., які були перераховані ОСОБА_2 тільки під час розгляду справи у суді, а тому, позивач мав право на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не знайшла підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає необхідним її відхилити, враховуючи наступне.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджується з визначеним судом до виплати розміром індексації та компенсації втрати частини заробітної плати і зазначає, що, згідно з наведеним ним розрахунком, невиплачена індексація, за період з 1 березня 2003 року по 12 жовтня 2011 року становила 8592,96 грн., а компенсація за цей же час була не виплачена в сумі 9744,76 грн.

Однак, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано не взяті до уваги розрахунки позивача, як такі, що не узгоджуються з положеннями Законів України «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, які регулюють ці питання, оскільки в наданих розрахунках не зазначені базові місяці, починаючи з яких відбувався розрахунок коефіцієнту індексації для нарахування індексації заробітної плати, що підлягала виплаті, невірно визначений коефіцієнт індексації та, виходячи з цього, і розрахована компенсація втрати частини заробітної плати.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів й послуг.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру.

Згідно до ч. ч. 1-4 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101%. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 1078 від 17 липня 2003 року, з наступними змінами та доповненнями, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчів товарів та послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру.

Згідно абзаців 4-6 п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючи підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доход населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Нарахування сум індексації або проведення чергового підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, на підставі якого нарахована сума індексації перевищить суму підвищення доходів випереджаючим шляхом у базовому місяці (п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення).

Згідно п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державної допомоги сім'ям з дітьми, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

У разі підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції базовим місяцем вважається місяць, у якому мало місце таке підвищення. Для проведення подальшої індексації або здійснення чергового підвищення доходів випереджаючим шляхом обчислення індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком починаючи з наступного за базовим місяця.

Так, згідно п.4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, стипендії, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Саме прожитковий мінімум у відповідний період та підвищення заробітної плати на підприємстві враховувалися відповідачем при нарахуванні індексації, що підтверджується наведеними розрахунками за період з 1 березня 2003 року до 12 жовтня травня 2011 року.

Зміни до «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, в частині можливості нараховувати заробітну плату випереджаючим шляхом, враховуючи прогнозований рівень інфляції, були внесені на підставі Постанови Кабінету Міністрів від 17 травня 2006 року № 690 «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення», що набрала чинності 25 травня 2006 року, та за якою було «Порядок проведення індексації грошових доходів населення» доповнено абзацами 4, 5, 6 та 7, де було визначено порядок підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції.

Ці зміни законодавства були враховані відповідачем та судом, який частково задовольнив вимоги позивача.

За ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 цього ж Закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ст. 3 Закону компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться.

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року.

Відповідно до цього Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати провадиться, якщо затримано на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року.

Компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, серед них заробітна плата (грошове забезпечення).

Отже, перевіряючи доводи апеляційної скарги позивача про стягнення індексації та компенсації втрати частини заробітної плати, колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано погодився з мотивами та розрахунками відповідача про наявність при звільненні ОСОБА_2 заборгованості по індексації та компенсації в сумі 1070,60 грн., і, оскільки, ця сума. з урахуванням обов'язкових податків та платежів була виплачена позивачу до ухвалення рішення, то відмова у позові за цими вимогами, є правильною.

Відсутність в рішенні суду першої інстанції розрахунку індексації та компенсації втрати частини заробітної плати, не спростовує висновок суду щодо розміру цих сум, виплачених відповідачем на користь ОСОБА_2, та не є підставою для скасування рішення. В той же час, перевіряючи представлений відповідачем розрахунок індексації та компенсації, апеляційний суд вважає необхідним навести відповідний розрахунок в рішенні, визначивши суму загальної заборгованості по індексації та компенсації у 982,33 грн. та, у зв'язку з виплатою суми індексації та компенсації, погоджується з судовим рішенням в цій частині.

При цьому, колегія наводить дослідження індексації заробітної плати, що підлягає сплаті ОСОБА_2, виходячи з періоду нарахування індексації за звичайним методом за період з березня 2003 року по липень 2006 року:

Період, за який нараховується індексація Грошові ДОХОДИ (заробітна плата), що підлягають індексації в межах прожиткового мінімуму Дата підвищення заробітної плати (базовий період) Коефіцієнт індексації

(%) Прожитковий

мінімум Сума індексації

2003 рік

03.2003 824,39 03.2003 - - -

04.2003 899,36 03.2003 - - -

05.2003 947,98 03.2003 - - -

06.2003 941,56 03.2003 - - -

07.2003 803,92 03.2003 - - -

08.2003 825,02 03.2003 - - -

09.2003 860,30 03.2003 - - -

10.2003 970,55 03.2003 - - -

11.2003 701,48 03.2003 - - -

12.2003 904,97 03.2003 - - -

2004 рік

01.2004 848,98 03.2003 2,8 386,73 10,83

02.2004 1109,71 02.2004 - - -

03.2004 1074,56 02.2004 - - -

04.2004 1052,20 02.2004 - - -

05.2004 843,26 02.2004 - - -

06.2004 976,37 02.2004 1,1 386,73 4,25

07.2004 1234,98 07.2004 - - -

08.2004 1229,40 07.2004 - - -

09.2004 1259,38 07.2004 - - -

10.2004 1262,52 07.2004 - - -

11.2004 581,22 07.2004 1,2 386,73 4,64

12.2004 473,58 07.2004 3,4 386,73 13,15

2005 рік

01.2005 1227,64 01.2005

02.2005 1400,49 01.2005

03.2005 1464,03 01.2005

04.2005 1181,45 01.2005

05.2005 1386,21 01.2005 2,6 453,00 11,78

06.2005 1430,22 01.2005 2,6 453,00 11,78

07.2005 1444,99 01.2005 3,9 453,00 17,67

08.2005 1350,30 01.2005 3,9 453,00 17,67

09.2005 834,84 01.2005 3,9 453,00 17,67

10.2005 1146,51 01.2005 3,9 453,00 17,67

11.2005 1380,89 01.2005 5,3 453,00 24,01

12.2005 1440,72 01.2005 5,3 453,00 24,01

2006 рік

01.2006 1448,64 01.2005 7,5 483,00 36,23

02.2006 1448,64 01.2005 7,5 483,00 36,23

03.2006 1308,51 01.2005 9,8 483,00 47,33

04.2006 846,55 01.2005 11,8 496,00 58,03

05.2006 955,62 01.2005 11,8 496,00 58,03

06.2006 1378,05 01.2005 11,8 496,00 58,03

07.2006 1466,25 01.2005 11,8 496,00 58,03

Всього індексації за період 03.2003 року по 08.2006 року:

527,04

Дослідження компенсації заробітної плати, що підлягає сплаті ОСОБА_2, виходячи з періоду нарахування індексації за звичайним методом за період з березня 2003 року по липень 2006 року:

Період, за який нараховується індексація

Сума індексації Платежі до бюджету та фондів соціального страхування на ФОТ

Сума індексації (за винятком податків та зборів), на яку нараховується компенсація Коефіцієнт приросту споживчих цін для визначення суми компенсації Сума компенсації за період з березня 2003 р. по листопад 2013 р (включно

РАЗОМ:

податок на доходи фізичних осіб ( 13%) внески до пенсійного фонду

(2%) внески до ФСС з ТВП у розмірі 0,5 % (1%) внески до ФСС на випадок безробіття ( 0,5 %)

2004 рік

01.2004 10,83 1,73 1,41 0,22 0,05 0,05 9,10 1,487 13,53

06.2004 4,25 0,68 0,53 0,09 0,04 0,02 3,57 1,416 5,05

11.2004 4,64 0,74 0,58 0,09 0,05 0,02 3,90 1,300 5,06

12.2004 13,15 2,11 1,65 0,26 0,13 0,07 11,04 1,246 13,75

2005 рік

05.2005 11,78 1,88 1,48 0,23 0,12 0,06 9,90 1,124 11,13

06.2005 11,78 1,88 1,48 0,23 0,12 0,06 9,90 1,111 11,00

07.2005 17,67 2,84 2,22 0,35 0,18 0,09 14,83 1,105 16,39

08.2005 17,67 2,84 2,22 0,35 0,18 0,09 14,83 1,105 16,39

09.2005 17,67 2,84 2,22 0,35 0,18 0,09 14,83 1,097 16,26

10.2005 17,67 2,84 2,22 0,35 0,18 0,09 14,83 1,078 15,98

11.2005 24,01 3,85 3,01 0,48 0,24 0,12 20,16 1,053 21,23

12.2005 24,01 3,85 3,01 0,48 0,24 0,12 20,16 1,035 20,86

2006 рік

01.2006 36,23 5,81 4,54 0,72 0,36 0,18 30,41 1,011 30,75

02.2006 36,23 5,81 4,55 0,72 0,36 0,18 30,42 0,975 29,67

03.2006 47,33 7,59 5,94 0,95 0,47 0,24 39,74 0,981 39,00

04.2006 58,03 9,57 7,54 1,16 0,58 0,29 48,46 0,989 47,93

05.2006 58,03 9,57 7,54 1,16 0,58 0,29 48,46 0,979 47,44

06.2006 58,03 9,57 7,54 1,16 0,58 0,29 48,46 0,977 47,35

07.2006 58,03 9,57 7,54 1,16 0,58 0,29 48,46 0,960 46,52

ВСЬОГО 527,04 85,57 441,47 455,29

Згідно представленого відповідачем розгорнутого розрахунку індексації заробітної плати вбачається, що заробітна плата позивачу постійно підвищувалася з березня 2003 року до жовтня 2011 року і це підвищення перебільшувало розмір індексації, але зважаючи на те, що відповідач судове рішення не оскаржує, колегія погоджується з визначенням суми індексації та компенсації 1070,60 грн.

Позивач обставин підвищення заробітної плати на підприємстві випереджаючим методом в період з березня 2003 року по жовтень 2011 року не заперечував та не спростував.

В апеляційній скарзі позивач посилається також на те, що судом першої інстанції без будь-яких законних підстав зменшено розмір відшкодування йому середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні і при тому, що він у своєму розрахунку визначив суму середнього заробітку 76 465, 77 грн., суд зменшив цю суму до 2 700 грн.

Однак, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги позивача, в цій частині, оскільки проведений ОСОБА_2 розрахунок середнього заробітку, що долучений до уточненої позовної заяви, не відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, згідно із яким для розрахунку середнього заробітку враховується заробітна плата, яку мав робітник за два попередні місці, що передували звільненню. Встановлено, що ОСОБА_2 звільнений 12 жовтня 2011 року, але позивач розрахував свій середньоденний заробіток не виходячи із заробітку за серпень-вересень 2011 року, а врахував заробітну плату, яку він отримав у вересні та жовтні 2011 року, що не відповідає положенням названого Порядку (а.с.20).

В той же час, відповідач надав дані про середньоденний заробіток ОСОБА_2 в розмірі 137,04 грн., який є підставою для нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у відповідності з Порядку обчислення середньої заробітної плати і цей розрахунок є вірним. Дані про заробітну плату, яка була підставою для нарахування середнього заробітку, позивачем не спростовані (а.с.41).

При цьому, апеляційний суд враховує, що між сторонами існував спір про розмір індексації та компенсації і отримання позивачем цієї суми 17 квітня 2014 року свідчить про те, що ОСОБА_2 погодився з частковим задоволенням його вимог.

Отже, визначаючи розмір середнього заробітку, з урахуванням часу звернення позивача до суду (в день звільнення позивач не працював), суд першої інстанції, згідно з положеннями ст.116, ч.2 ст.117 КЗпП України, самостійно визначив його розмір, виходячи із роз'яснень, які містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, який передбачає, що при частковому задоволенні позову працівника (в даному випадку про виплату індексації та компенсації втрати частини заробітної плати) суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. За таких обставин, підстав для задоволення апеляційної скарги, в цій частині, та стягнення з ПАТ «ММК ім.Ілліча» на користь ОСОБА_2 76 465, 77 грн. немає.

Доводи скарги про невмотивоване зменшення розміру відшкодування моральної шкоди неспроможні, оскільки в рішенні суду наведені норми матеріального права, якими суд керувався при визначенні моральної шкоди.

Так, згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення

або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Встановлено, що відповідач порушив право позивача на отримання повного розрахунку при звільненні, чим спричинив ОСОБА_2 моральну шкоду. Тому, колегія суддів вважає, що рішення суду, в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 250 грн., є правильним.

Нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції та могли вплинути на рішення суду, в частині розміру відшкодування моральної шкоди, позивачем апеляційному суду не надано.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Тому, з урахуванням обставин справи та норм права, апеляційний суд вважає рішення суду про стягнення середнього заробітку та відшкодуванні моральної шкоди є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: Т.Г. Ігнатоля

С.А. Попова