Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/13/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Гонтаренко Т. М.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

21.01.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді : Авраменко Т.М.

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В.,

при секретарі : Кравченко Я.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2014 року за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, треті особи приватні нотаріуси Світловодського міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання довіреності та договору дарування недійсними.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, треті особи приватні нотаріуси Світловодського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та ОСОБА_8, про визнання довіреності та договору дарування недійсними.

Зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_9. У встановлений законом строк вони подали заяву про прийняття спадщини, заведена спадкова справа. Від нотаріуса вони дізналися, що 15 лютого 2013 року приватний нотаріус ОСОБА_7 посвідчив від імені батька довіреність, якою уповноважив ОСОБА_6 подарувати належну йому частку квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_5. 05 березня 2013 року приватний нотаріус ОСОБА_8 нотаріально посвідчила договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_6 на підставі довіреності подарувала від імені батька 1/3 частку квартири ОСОБА_5

Просили суд призначити почеркознавчу експертизу для з'ясування питання, чи виконано підпис від імені ОСОБА_9 на довіреності ним чи іншою особою, та визнати недійсними довіреність та договір дарування частки квартири з тих підстав, що довіреність підписана не їх батьком.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2014 року в задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов висновку, що посвідчення довіреності та договору дарування здійснено відповідно до чинного законодавства та відповідало волі ОСОБА_9 Позивачами не надано доказів того, що довіреність підписав не ОСОБА_9 та вона посвідчена нотаріусом з порушенням закону, а призначення почеркознавчої експертизи не є обов'язковим.

В апеляційній скарзі адвокат в інтересах позивачів просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що суд двічі безпідставно відмовив в призначенні почеркознавчої експертизи та позбавив позивачів можливості надати докази на підтвердження того, що довіреність підписана не ОСОБА_9

В засідання апеляційного суду сторони та їх представники, треті особи, які повідомлені про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку під розписку (т.2 а.с. 232-234, 237-247) не прибули. Представник позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи за його відсутності (т.2 а.с.248-249).

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

У справі «Мала проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що ключовим для концепції справедливого розгляду справи є те, щоб скаржник не був позбавлений можливості ефективно представляти свою справу у суді та мав змогу нарівні із протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником. Згідно з практикою Суду, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 8 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі », ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

В мотивувальній частині зазначаються мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти (п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України).

Таким чином, у судовому рішенні суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи та заперечення сторін, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення судом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України). Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, в тому числі встановлених ч.3 ст.203 ЦК України.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 15 лютого 2013 року по реєстру №170 приватний нотаріус ОСОБА_7 нотаріально посвідчив довіреність, якою ОСОБА_9 уповноважив ОСОБА_6 подарувати на умовах на свій розсуд належну йому частку квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_5. В посвідчувальному написі на довіреності зазначено, що вона підписана ОСОБА_9 у присутності нотаріуса (т. 1 а.с.103).

05 березня 2013 року по реєстру №150 приватний нотаріус ОСОБА_8 нотаріально посвідчив договір дарування належної ОСОБА_9 1/3 частки квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_5 (т. 1 а.с.9-13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер (т.1 а.с.15).

Спадкоємці за законом дочки спадкодавця ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у встановлений законом строк подали в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини та звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати недійсною довіреність від 15 лютого 2013 року з тих підстав, що підпис на довіреності від імені ОСОБА_9 виконано не ним, а також недійсним договір дарування, який був посвідчений на підставі цієї довіреності.

В суді першої інстанції представник позивачів двічі подавав клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, в задоволенні яких суд відмовив (т.1 а.с.100-101,196-198, 187-188,199-200) з тих підстав, що призначення такої експертизи не є обов'язковим, її проведення є неможливим, бо довіритель помер, а у клопотанні про витребуванні вільних зразків його підпису та почерку, суд відмовив, оскільки позивачі не позбавлені права самостійно витребувати такі документі та представити їх суду.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позову про визнання довіреності та договору дарування недійсними, суд виходив з того, що позивачами не доведено, що довіреність підписав не ОСОБА_9

Згідно зі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права і обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст.60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК).

Виходячи з предмету позову, суд зобов'язаний був встановити на підставі належних та допустимих доказів ОСОБА_9 чи іншою особою підписано довіреність. Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.143 ЦПК України). Ідентифікація виконавця підпису є завданням почеркознавчої експертизи, висновок якої оцінюється судом за правилами ст.212 ЦПК України.

Однак, суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання позивачів про призначення почеркознавчої експертизи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи, позбавлення можливості позивачів надати необхідний доказ на підтвердження позову, а відповідачів надати необхідний доказ на підтвердження своїх заперечень на позов. За таких обставин, зазначений в рішенні висновок про те, що довіреність підписав ОСОБА_9, ґрунтується на припущеннях.

Наведене свідчить, що в порушення вимог ст. 1 ЦПК України суд першої інстанції не виконав завдання цивільного судочинства щодо справедливого вирішення цивільної справи, а також належного обґрунтування судового рішення, тому рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, оскільки воно є незаконним і необґрунтованим.

Усуваючи порушення, допущені судом першої інстанції, апеляційний суд за клопотанням представника позивачів, витребував вільні зразки підпису та почерку спадкодавця та призначив почеркознавчу експертизу.

Висновком судової почеркознавчої експертизи №9586 від 18 грудня 2014 року встановлено, що підписи від імені ОСОБА_9 в двох примірниках довіреності від 15 лютого 2013 року, в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, в журналі обліку викликів нотаріуса виконані самим ОСОБА_9, рукописні записи в двох примірниках довіреності від 15 лютого 2013 року, в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій також виконані ним (т.2 а.с.213-214).

Оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про відмову в позові про визнання недійсною довіреності та договору дарування з тих підстав, що довіреність не підписана довірителем.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.307, ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

· Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

· Скасувати рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2014 року.

В позові ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, треті особи приватні нотаріуси Світловодського міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання довіреності та договору дарування недійсними відмовити .

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

судді: