№ 336/4806/15-ц
Пр. № 2/336/2400/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Жупанової І.Б., при секретарі Брагіній І.В., з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_1, розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, Управління Держземагентства у Запорізькому районі Запорізької області, Запорізької міської ради, про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів, в якому просять суд визнати за ними право на приватизацію земельної ділянки за адресою: м. Запоріжжя, вул. Карбишева, 11, без підпису акту погодження меж цієї земельної ділянки з відповідачами- власниками сусідньої земельної ділянки по вул. Карбишева, 9, поросять стягнути з відповідачів на їх користь судовий збір.

В позові пояснили, що вони є співвласниками житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Карбишева, буд. 11.

У 2014 році ГУ Держземагентства у Запорізькій області позивачам був наданий дозвіл на розробку технічної документації для приватизації цієї земельної ділянки.

Був складений акт погодження меж земельної ділянки, який сусіди ОСОБА_3, ОСОБА_4, які мешкають за адресою: м. Запоріжжя, вул. Карбишева, 9, підписувати відмовились.

З цього приводу позивачі звернулись до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району (далі РА ЗМР) з заявою про вирішення спору щодо розташування межі, заяву було розглянуто, складено протокол від 20.06.2014 року про розгляд звернення та було рекомендовано звернутись з цим питанням до суду.

На повторне звернення з цього ж питання РА ЗМР по Шевченківському району листом від 13.03.2015 року позивачам було повідомлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 не бажають оформити спадщину, та було рекомендовано звернутись до суду.

Позивачі вважають, що відмова відповідачів від підпису акту погодження меж земельної ділянки порушує їх право на приватизацію земельної ділянки.

Позивач ОСОБА_1, що діє в своїх інтересах та по довіреності в інтересах ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що причини відмови відповідачів їй не відомі та не зрозумілі, її земельна ділянка відповідає зазначеним в документах розмірам, порушень межі з її боку немає, спір про межу по суті не був вірішений РА ЗМР по Шевченківському району, вони сказали, що це компетенція суду, після чого вони і звернулися до суду. Кадастрового номеру її земельній ділянці не присвоєно, оскільки межі в учтановленому порядку не встановлені.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судовому засіданні, в якому були присутні, пояснили, що ваони вважають, що при будівлі паркану ОСОБА_1 розташувала частину фундаменту опори паркану на їх території, на ьбудівлях біля межі не облаштовано належним водовідведенням, тому вони вважають, що до усунення цих перешкод вони не будуть підписувати акт узгодження меж, хоча вони не мають доказів того, що існуюча межа розташована не правильно. Вони є спадкоємцями, які прийняли спадщину шляхом звернення до нотаріуса, внаслідок чого і стали власницями будинку, але свідоцтва про право на спадщину не отримували, вважають, що цим нічого не порушували.

В наступне судове засідання після оголошення судом перерви в слуханн справи відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не зявилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином, що підтверджується розписками про отримання особисто ними судових повісток, про причини неявки суд не повідомили, суд закінчив розгляд справи за їх відсутність.

У судове засідання представник РА ЗМР по Шевченківському району не зявилися, надали суду заяву, в якій зазначили, що вони не можуть бути відповідачем по справі, оскільки районній адміністрації не делеговані повноваження щодо підписання акту погодження меж земельних ділянок, виготовлення землевпорядної документації та оформлення державного акту про право власності на земельну ділянку, просять розглядати справу без їх участі.

Оскільки позивачі не погодилися на заміну цього відповідача на належного, справа розглядалася з залученням співвідповідача - Запорізької міської ради на підставі положень ч. 1 ст. 33 ЦПК, відповідно до якої суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлений не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі в справі іншу особу, як співвідповідача.

У судове засідання представник Запорізької міської ради не зявився, надали суду письмові пояснення, з яких випливає, що вони вбачають порушення права позивачів з боку сусідів і вважають, що спір може вирішуватися в судовому порядку, просять суд розглянути справу на розсуд суду за їх відсутності.

У судове засідання представник Управління Держземагентства у Запорізькому районі Запорізької області, яким, як належним відповідачем було замінено первісного відповідача, зазначеного позивачами в позові - Головне управляння Дерземагенства в Запорізькій області- не зявилися, надали суду письмові пояснення, в яких зазначили, що вони є неналежною стороною відповідачем по справі, позивачем не заявлено до них жодних позовних вимог, повноваження щодо передачі у власність земельних ділянок із земель комунальної власності належать до відповідних міських рад, в даному випадку повноваження щодо розпорядження землями комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя належить Запорізькій міській раді.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідачів, дослідивши письмові пояснення відповідачів, які не з'явились, докази, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Виходячи зі змісту позову і пояснень позивача в суді на його підтримку, суть позовних вимог полягає в визнанні за ними права на здійснення приватизації з порушенням процедури, додержання якої вимагає від них орган місцевого самоврядування, що реалізує політику в сфері земельних відносин.

Пунктом 34 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції відповідної ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарному засіданні ради - сесії, тому Запорізька міська рада є тією особою, в компетенції якої є вирішення питання про надання особі земельної ділянки у власність або про відмову в її наданні, і є належним відповідачем за тим предметом позову, що обрано позивачами на захист свого права.

Відповідно до ст. 160 ЗК України рішення органів місцевого самоврядування вступає в силу з моменту його прийняття. Оскарження зазначених рішень у суді призупиняє їх виконання. Виконання рішення щодо земельних спорів здійснюється органом, який прийняв це рішення.

Виходячи з аналізу ст.ст. 126, 198 ЗК у зміст терміну "погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами" покладений принцип добровільності вчинення зазначених дій суб'єктами земельних відносин, і чинним земельним законодавством не передбачено обов'язку щодо надання згоди у примусовому порядку на погодження меж земельної ділянки, у т.ч. і за рішенням суду.

Відповідно до положень ст. 198 ЗК України "погодження меж земельної ділянки..." є складовою кадастрових зйомок.

З положень ст. 198 ЗК України не випливає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання акту погодження меж вважається, що погодження меж не відбулося.

Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010 року № 376.

Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі, якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж.

Згідно з пунктом 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися і за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

В чинному законодавстві, що регулює земельні відносини, відсутній обов'язок землекористувача з надання згоди по встановленню меж суміжних земельних ділянок, й, зокрема, обов'язок надання такої згоди в примусовому порядку.

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Непогодження ж позивачами меж земельної ділянки з відповідачами (але лише за умови відсутності спору про розташування цих меж) є лише формою реалізації ними свого права, виходячи з чого, суд вважає, що відповідне погодження меж земельної ділянки з суміжним землекористувачем має значення для його прийняття та врахування органами місцевого самоврядування при підготовці технічної документації із землеустрою щодо складання документу, який посвідчує право на земельну ділянку та при розгляді питання щодо надання спірної земельної ділянки у власність останньому, а відсутність погодження не може бути само собою підставою для відмови в отриманні ділянки у власність.

Відповідно до п. 34 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» питання регулювання земельних відносин вирішуються на пленарному засіданні ради сесії з винесенням рішення.

Спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку (ч. 2 ст. 77 ЗУ «Про місцеве самоврядування», ч. 9 ст. 123 ЗК України).

Судом встановлно, що питання про передачу позивачам земельної ділянки у власність (приватизація) міською радою взагалі не вирішувалось, її рішення про передачу або про відмову передачі землі у власність позивачів взагалі відсутнє.

Оскільки позивачами така бездіяльність в суд не оскаржувалась, данне питання знаходиться за межами судового розгляду, виходячи зі змісту диспозитивності цивільного судочинства, врегульованого ст. 11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цого кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Разом з тим, судом встановлено, що між користувачами суміжних земельних ділянок виник спір щодо межі між земельними ділянками, користівачами яких вони є.

Статтею 158 ЗК України встановлено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, і лише у разі незгоди землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування спір вирішується судом, виходячи з аналізу вказаної норми первинним в вирішені спору саме про розташування межі між суміжними земельними ділянками повинно бути рішення органу місцевого самоврядування, і, лише в разі незгоди сторін з цим рішенням, спір вирішється судом.

Порядок розгляду земельних спорів встановлений ст. 159 ЗК України.

У встановленому законом порядку сторони неодноразово зверталися до органу місцевого самоврядуування за вирішенням, в тому числі, питання про розташування межі між земельними ділянками, що перебувають у них в користіванні.

Судом встановлено, що при розгляді заяви ОСОБА_3 про встановлення спільної межі між земельними ділянками № 9 та № 11 по вул. Карбишева узгоджувальною комісією Шевченківської районної адміністрації було запропоновано спільною межею вважати існуючу на той час межу, про що складено протокол № 9 від 19.10.2000 року (а.с.12), що на той час ніким не оспорювалось.

У 2014 році ГУ Держземагентства у Запорізькій області позивачам був наданий дозвіл на розробку технічної документації для приватизації земельної ділянки, був складений акт погодження меж земельної ділянки, який сусіди ОСОБА_3, ОСОБА_4, які мешкають за адресою: м. Запоріжжя, вул. Карбишева, 9, підписувати відмовились, мотивуючи порушенням позивачами межі між суміжними земельними ділянками, тобто заявили про спір щодо розташування межі.

З цього приводу позивачі звернулись до РА ЗМР по Шевченківському району з заявою про вирішення спору щодо надання ОСОБА_3 згоди на погодження земельної ділянки, а фактично - за вирішенням спору про розташування межі суміжних земельних ділянок, яку в установному ст. 159 ЗК України порядку органом самоврядування розглянуто по суті не було, замість чого було рекомендовано звернутись до суду.

На повторне звернення з цього ж питання РА ЗМР по Шевченківському району листом від 13.03.2015 року позивачам було повідомлено, оскільки ОСОБА_3, ОСОБА_4 не бажають оформити спадщину, їм рекомендовано звернутись до суду, тобто спір про розташування межі між суміжними земельними ділянками не вирішений в межах компетенції РА ЗМР по Шевченківському району, в суд з приводу неправомірної бездіяльності органу місцевого самоврядування сторони не звертались.

Посилання в відповідях позивачам керівників органів місцевого самоврядування на п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" № 7 від 16.04.2004 р., яким, в силу розуміння ними змісту цих роз'яснень, спори про встановлння меж земельних ділянок можуть вирішуватися безпосередньо судом і без встановлення меж органами місцевого самоврядування, на думку суду, є некоректним, оскільки у вказаному роз'ясненні не йдеться про зміну Верховним судом в своїй постанові змісту ст. 158 ЗК України, якою чітко визначена компетенція суду з розгляду земельних спорів, а йдеться про розглад судом "зазначених" спорів, тобто спорів про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян, що не погоджуються з рішенням органу місцевого самооврядування, де виділена судом фраза є ключовою.

Відповідно до роз'яснень, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року, згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Встановлення ж меж земельної ділянки не є компетенцією суду, виходячи з положень ст. 158 ЗК України.

Отже, судом встановлено, що у сторін існує спір про розташування межі між суміжними земельними ділянками, який не вирішений за їх зверненням компетентним органом, зазначеними в ч. 3 ст. 158 ЗК України, бездіяльність органу самоврядування з цього приводу позивачами не оскаржувалась.

Натомість, маючи триваючий, не вирішений в установленотму порядку, спір про розташування межі, позивачі звернулися до суду з позовом про визнання свого права на приватизацію земельної ділянки без погодження розташування меж земельної ділянки, вважаючи цей спосіб захисту свого права належним та передбаченим законом.

Аналізуючи встановлені фактичні обставни справи, викладені норми права, якими врегульовано правовідносини, що виникли між сторонами справи, суд вважає, що позивачі звернулися до суду, обравши неналежний спосіб захисту права.

Так, ст. 16 ЦК України визначає перелік способів захисту порушених прав та інтересів у суді. Проте, визнання права на приватизацію без погодження та підписання акту погодження меж без підпису суміжних землекористувачів як спосіб захисту права чинним законодавством не передбачено.

З огляду на наведене та зважаючи на те, що факти непідписання акту узгодження та встановлення меж земельної ділянки не призвели до порушення прав позивачів на набуття права власності на земельну ділянку, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні вимог.

Керуючись ст. ст. 11, 208, 209, 212 215, 218 ЦПК України, ст. 16 ЦК України, ст. ст. 126, 158, 159, 198 ЗК України,ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», п.п. 2.8, 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010 року № 376, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, що не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя