Справа №487/8311/14-ц 11.02.2015 11.02.2015 11.02.2015
Провадження №22-ц/784/391/15
Провадження 22ц-/784/391/15 Головуючий по 1 інстанції Павлова Ж.П.
Категорія 19 Доповідач апеляційного суду Колосовський С.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2015р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Довжук Т.С.,

з участю: секретаря судового засідання Горенко Ю.В., позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2014р.

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових сум,

встановила:

10 червня 2014р. ОСОБА_2 пред'явив позов до ОСОБА_3 про стягнення грошових сум.

Позивач зазначав, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 27 лютого 2006р. з ОСОБА_3 на його користь стягнуто 46103 грн. 90 коп. боргу за договором купівлі-продажу, що на той час було еквівалентно 8215 дол. США. Це рішення було виконано відповідачем лише 02 червня 2014р. А так як на час виконання рішення національна валюта по відношенню до дол. США знецінилась (1 дол. США - 11 грн. 83 коп.), то він зазнав на цьому втрат на суму 53726 грн. 45 коп. Крім цього, позивач у зв'язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання просив стягнути з відповідача 3% річних від 8215 дол. США., що складає 26240 грн. 29 коп.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив про стягнення названих грошових сум.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2014р. позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 4149 грн. 35 коп. 3% річних від простроченої суми заборгованості. У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його змінити задовольнивши позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 27 лютого 2006р. з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто 46103 грн. 90 коп. боргу за договором купівлі-продажу та 461 грн. державного мита.

Дане рішення виконано ОСОБА_3 02 червня 2014р. У зв'язку з чим державним виконавцем 03 червня 2014р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Задовольняючи частково вимоги про стягнення 4149 грн. 35 коп. - 3% річних від простроченої суми - 46103 грн. 90 коп., суд вірно виходив з того, що права позивача несвоєчасним виконанням грошового зобов'язання, яке було присуджено в національній валюті порушені відповідачем і підлягають захисту в межах трьохрічного строку позовної давності (ст.ст.258,267 ЦК), перебіг якого починається з часу невиконання рішення суду і виникнення у зв'язку з цим права на пред'явлення вимоги про виконання зобов'язання (ч.5 ст.261 ЦК).

В той же час, рішення суду в частині відхилення решти позовних вимог є незаконним.

За правилами ч.2 ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу не лише в розмірі 3% річних від простроченої суми, а також відшкодувати втрати від інфляції за весь час прострочення.

Прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3% річних не є санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесу та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Отже, названим законом передбачено єдиний механізм компенсації знецінення присуджених грошових сум, який передбачає відшкодування кредитору інфляційних втрат, а не стягнення курсової різниці у зв'язку з коливанням національної валюти по відношенню до іноземної.

За таких обставин дані вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 4513,57 грн. тобто від простроченої суми - 46103 грн. 90 коп. та в межах позовної давності про застосування якої наявна відповідна заява відповідача(46103,90грн.х(100,4%х98,7%х99,6%х100,1%х100,0%х100,1%х100,2%х100,2%х100,2%х100,3%х100,0%х99,7%х99,7%х99,8%х99,7%х100,1%х100,0%х99,9%х100,2%х100,2%х99,9%х100,0%х100,0%х100,1%х100,0%х99,9%х99,3%х100,0%х100,4%х100,2%х100,5%х100,2%х100,6%х102,2%х103,3%х103,8%:100)=50617,47грн.; 50617,47 грн. - 46103,90 грн. = 4513,57 грн.

З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в зазначеній частині в силу п.4 ч.1 ст.309 ЦПК підлягає скасуванню.

Ухвалення рішення на користь позивача є підставою (ст.88 ЦПК) для відшкодування йому судових витрат за рахунок відповідача пропорційно від задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.303,307-309,316 ЦПК, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2014р. в частині відхилених позовних вимог та судових витрат скасувати і ухвалити нове рішення про їх часткове задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 4513 (чотири тисячі п'ятсот тринадцять) грн. 57 коп. втрат від інфляції за порушення грошового зобов'язання та 129 (сто двадцять дев'ять) грн. 95 коп. судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: