АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М. , Слюсар Т.А.

За участю секретаря Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа, Державна судова адміністрація України про встановлення юридичного факту,

У С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року визначено підсудність в цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа, Державна судова адміністрація України про встановлення юридичного факту Подільському районному суду м. Києва.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року відмовлено у відкритті провадження в справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа, Державна судова адміністрація України про встановлення юридичного факту.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Заявник ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду у судове засідання не з'явився , але направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності.

Державна судова адміністрація належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, проте її представник у судове засідання не з'явився і причину неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у відсутності заявника та представника заінтересованої особи .

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження в справі, якщо заява не підлягає розгляду у судах в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсіїабо одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народженняабо в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стануфакту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об'єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Отже, стаття 256 ЦПК України передбачає право суду встановлювати факти, що мають юридичне значення. Разом із тим це можливо за наявності певних умов, а саме: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; 2) встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява може розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження на підставі ч. 2 ст. 122 ЦПК, а коли справу вже відкрито - закриває провадження в ній.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 13 січня 2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 25 грудня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції АРК, актовий запис № 567. Вирішено питання судового збору ( а.с. 19).

У заяві про встановлення юридичного факту ОСОБА_1 просить встановити юридичний факт, дійсність ( легалізувати) судового рішення за Українським законодавством , яке ухвалене 13 січня 2014 року Ялтинським міським судом Автономної Республіки Крим.

Відмовляючи у відкритті провадження в справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа , Державна судова адміністрація про встановлення юридичного факту, суд правильно виходив з того, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд може встановити факт розірвання шлюбу за певних умов , але не легалізувати рішення суду.

До того ж у заявника є рішення Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 13 січня 2014 року , яким розірвано шлюб між ОСОБА_2 та заявником, яке ухвалено іменем України.

Законом України " Про державну реєстрацію актів цивільного стану", зокрема п.2 ст. 2, передбачено , що державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Положенням п.7, 8 статті 15 названого Закону про державну реєстрацію розірвання шлюбу та про розірвання шлюбу, здійснене в судовому порядку, робиться відмітка в актовому записі про шлюб.

У разі розірвання шлюбу в судовому порядку рішення суду, яке набрало законної сили, надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення.

Про державну реєстрацію розірвання шлюбу в паспортах громадянина України осіб робиться відмітка про розірвання шлюбу із зазначенням прізвища, імені та по батькові особи, з якою розірвано шлюб, та місця і дати державної реєстрації розірвання шлюбу.

Відмітка про розірвання шлюбу за рішенням суду робиться в паспортах громадянина України осіб, шлюб між якими розірвано, у разі їх звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

В той же час, заявник не додав до заяви доказів в підтвердження відмови органів державної реєстрації актів цивільного стану у державній реєстрації розірвання шлюбу, наявність якої є обов'язковою умовою прийняття заяви про встановлення юридичного факту.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 256 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення за таких умов:

- якщо відповідний запис в органах РАЦСу не зберігся (відсутність архіву або відповідної книги реєстрації, а також за наявності книги, проте за відсутності запису в ній);

- якщо у поновленні такого запису органи РАЦСу відмовили у встановленому порядку;

- запис може бути поновлено лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації події.

Відмова зазначеного органу у поновленні запису підтверджується його письмовим висновком, наявність якого є необхідною умовою прийняття судом заяви про встановлення вказаного факту.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови № 5 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" відповідно до п.4 ст.273 ЦПК суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану.

У кожному разі суддя зобов'язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви на підставі п.1 ст.136 ЦПК, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній на підставі п.1 ст.227 ЦПК( п.3названої Постанови )

Відмовляючи у відкритті провадження в справі за заявою ОСОБА_1 , суд обґрунтовано виходив з того, що суд не може легалізувати рішення суду у порядку визначеному главою 6 розділом 4 ЦПК України та заявник не надав відмову відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану у реєстрації розірвання шлюбу, наявність якого є необхідною умовою прийняття судом заяви про встановлення юридичного факту, тобто чинним законодавством встановлений певний порядок вирішення питання реєстрації розірвання шлюбу,який заявник не використав.

За таких обставин, суд обгрунтовано відмовив у відкритті провадження в справі.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись ст. 303,304,307,312,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: