У х в а л а

іменем україни

08 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк», Служби у справах дітей Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради про визнання поруки припиненою, визнання договору іпотеки недійсним, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариства «Фідобанк» (далі - ПАТ "Фідобанк") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, про виселення та скасування реєстрації.

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулась із зустрічним позовом до ПАТ "Фідобанк", Служби у справах дітей Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради про визнання поруки припиненою, визнання договору іпотеки недійсним.

В обґрунтування вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що 26 березня 2008 року між АБ "Факторіал-Банк" (правонаступником якого є ПАТ "Фідобанк") та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір на суму 27 800 дол. США терміном до 24 березня 2023 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26 березня 2008 року між АБ "Факторіал-Банк" та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого предметом іпотеки є житловий будинок по АДРЕСА_1.

Також на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26 березня 2008 року між АБ "Факторіал-Банк" та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_3 поручилася за виконання ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором.

Вказувала, що оскільки в будинку, який є предметом іпотеки зареєстровані та проживають неповнолітні діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та в порушення вимог діючого законодавства договір іпотеки від 26 березня 2008 року було укладено без згоди органу опіки та піклування, позивачка просила визнати договір іпотеки від 26 березня 2008 року недійсним, а також визнати договір поруки від 26 березня 2009 року укладений між АБ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_3 припиненим.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2014 року позов ПАТ "Фідобанк" до ОСОБА_3 про виселення та скасування реєстрації було залишено без розгляду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 27 січня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та АБ «Факторіал-Банк» 26 березня 2008 року та посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 28 березня 2008 року за реєстровим № 868.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Фідобанк» просить скасувати рішення апеляційного суду посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення зустрічного позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки на час укладення договору іпотеки право користування спірним будинком мав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» договір іпотеки не міг бути укладений без дозволу органу опіки та піклування.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 26 березня 2008 року між АБ "Факторіал-Банк" (правонаступником якого є ПАТ "Фідобанк") та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір на суму 27 800 дол. США терміном по 24 березня 2023 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26 березня 2008 року між АБ "Факторіал-Банк" та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого предметом іпотеки є житловий будинок по АДРЕСА_1.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26 березня 2008 року між АБ "Факторіал-Банк" та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_3 поручилася за виконання ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором.

Вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що на час укладення договору іпотеки право користування спірним будинком мав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

При цьому суд апеляційної інстанції як на підтвердження вищевказаних обставин посилався на довідку Ленінського районного відділу у м. Запоріжжі про реєстрацію місця проживання від 20 березня 2014 року, згідно з якою у будинку по АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки, з 08 жовтня 2005 року зареєстровані та проживають ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України надані суду докази мають бути належними та допустимими.

Так, із матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору іпотеки було враховано нотаріально засвідчену довідку від 20 лютого 2008 року, згідно з якою у будинку, що є предметом іпотеки, зареєстрована та проживає лише ОСОБА_3 (а. с. 159).

Із матеріалів справи також вбачається, що відповідно до п. 1.6.8 договору іпотеки від 26 березня 2008 року, укладеного між АБ "Факторіал-Банк" та ОСОБА_3, іпотекодавець повідомляє, а іпотекодержатель бере до уваги, що за адресою місцезнаходження житлового будинку, що є предметом іпотеки, не проживають та не зареєстровані малолітні та неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, яких за законом повинен утримувати іпотекодавець, а також відсутні малолітні або неповнолітні діти, що мають право користування житловим будинком.

Відповідно до п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» та згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина на момент укладення договору іпотеки право власності на предмет іпотеки або право користування предметом іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки), не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Суд апеляційної інстанції на вказане уваги не звернув та не з'ясував дійсних обставин справи, не усунув розбіжностей щодо наданих довідок про реєстрацію ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, отже, висновки апеляційного суду ґрунтуються на припущеннях, що не відповідає вимогам ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Таким чином, вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції належним чином не з'ясував, чи дійсно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент укладення договору іпотеки проживав та мав право користування будинком, який є предметом іпотеки, та залежно від цього, чи була необхідна згода органу опіки та піклування, що впливає на права неповнолітніх щодо предмета іпотеки - вищевказаного будинку.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом при ухваленні рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права належним чином не встановлені, суд апеляційної інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин, таке рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Фідобанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

І.К. Парінова