Справа № 363/4091/14 Головуючий у І інстанції Скарлат О.І.
Провадження № 22-ц/780/4333/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 30.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

30 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Даценко Л.М., Савченка С.І.,

при секретарі : Токар Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 11 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог: товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛ-ТРАНС», реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області, відділ державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області, про визнання правочину недійсним, -

встановила:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якому просив визнати недійсним правочин про відступлення частки, яка належала ОСОБА_3 у статутному капіталі ТОВ «ВЕЛ-ТРАНС», що оцінена у 91000 грн. та складає 50% загального розміру статутного капіталу безоплатно на користь ОСОБА_4; скасувати реєстраційні дії, здійснені державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції щодо реєстрації нової редакції статуту ТОВ «ВЕЛ-ТРАНС».

В обґрунтування позову зазначено, що позивач, який не є учасником ТОВ «ВЕЛ-ТРАНС» і є стягувачем з відповідача ОСОБА_3 шкоди на загальну суму 336518 грн. 86 коп., просить визнати недійсним правочин по відчуженню боржником ОСОБА_3М, належного йому майна, за рахунок якого можливе погашення заборгованості перед позивачем.

У січні 2015 року позивач подав до суду заяву, в якій просив забезпечити даний позов шляхом накладення арешту на частку у статутному капіталі ТОВ «ВЕЛ-ТРАНС» у розмірі 91000 грн., яка складає 50% від загального розміру статутного капіталу, що станом на 05 січня 2015 року належить ОСОБА_4 Також просив заборонити ОСОБА_4 здійснювати відчуження цієї частки.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12 січня 2015 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

На зазначену ухвалу ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати і постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

В обґрунтування апеляції зазначено, що накладення арешту на частку в статутному капіталі товариства не вплине на господарську діяльність цього товариства, лише позбавить можливості відповідачів відчужити ці майнові права з метою ухилитися від виконання за рахунок цих майнових прав судового рішення як у цій справі, так і у виконавчому провадженні.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки в тому числі і тим, що у матеріалах справи відсутні докази того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його задоволення.

З такими висновками суду колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. п. 1, 2, 3 ч. 1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обовязку вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно розяснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Матеріали справи свідчать, що позивач в якості забезпечення позову просить визнати недійсним правочин про відступлення частки, яка належала ОСОБА_3 у статутному капіталі ТОВ «ВЕЛ-ТРАНС», що оцінена у 91000 грн. та складає 50% загального розміру статутного капіталу безоплатно на користь ОСОБА_4; скасувати реєстраційні дії, здійснені державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції щодо реєстрації нової редакції статуту ТОВ «ВЕЛ-ТРАНС».

Відповідно до ст. 84 ЦК України товариства, які здійснюють підприємницьку діяльність з метою одержання прибутку та наступного його розподілу між учасниками (підприємницькі товариства) можуть бути створені лише як господарські товариства (повне товариство, командитне товариство, товариство з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерне товариство) або виробничі кооперативи.

Статтею 12 Закону України «Про господарські товариства» встановлено, що товариство є власником майна, переданого йому учасникам у власність як вклад до статутного ( складеного) капіталу.

Згідно з ч.1 ст. 13 Закону України «Про господарські товариства» вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п.8.1.1 ст. 8 Статуту товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛ-ТРАНС», затвердженого зборами учасників 17 січня 2000 року та зареєстрованого Вишгородською райдержадміністрацією 25 січня 2000 року, джерелами формування майна товариства є кошти та майно, передані Товариству як Статутний фонд ( а.с.22-40).

Як убачається з витягу єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_3 є засновником ( учасником) ТОВ «ВЕЛ-ТРАНС», розмір його внеску до статутного фонду підприємства 91000 грн. ( а.с.41-41).

Виходячи із наведеного законодавства та встановлених обставин, вклад ОСОБА_3 до статутного фонду господарського товариства ТОВ «ВЕЛ-ТРАНС» у виді грошових коштів у сумі 91000 грн. не є його власністю, а є власністю вказаного товариства, що свідчить про відсутність предбачених законом підстав для накладення на нього арешту.

Як убачається із заяви ОСОБА_2 від 12 січня 2015 року, він просив забезпечити даний позов шляхом накладення арешту на частку у статутному капіталі ТОВ «ВЕЛ-ТРАНС» у розмірі 91000 грн., однак встановлено, що вказані грошові кошти не є майном відповідачів, а є майном ТОВ «ВЕЛ-ТРАНС».

За таких обставин, накладення арешту або заборона розпоряджатись вказаними грошовими коштами, які не належать відповідачам, суперечитиме вимогам п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК, згідно з якою позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що заява не містить належного обґрунтування припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його задоволення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і не підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді

Справа № 363/4091/14-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_5

Провадження 22ц-780/4333/15 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_1

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Даценко Л.М., Савченка С.І.,

при секретарі : Токар Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 11 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог: товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛ-ТРАНС», реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області, відділ державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області, про визнання правочину недійсним, -

встановила:

Оскільки для виготовлення повного тексту ухвали необхідний значний час, колегія суддів вважає за доцільне оголосити її вступну та резолютивну частину.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 209, 218 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді