5 червня 2015 року м. Запоріжжя
шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі
головуючого судді Зарютіна П.В.
при секретарі Чернишовій І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
Позивач звернувся до суду з своїм вищезгаданим позовом.
У позовній заяві вказує, що 04.05.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу в борг грошові кошти у сумі 56 210,00 грн., що еквівалентно 7000,00 доларів США, строком до 05.09.2012 року.
Відповідач не виконав умови укладеного договору позики, не повернув у строк отримані за договору грошові кошти.
При укладенні договору позивач передав суму позики у доларах США, а саме 7000 доларів США, що еквівалентно 163 133,59 грн.
Позивач просить суд стягнути загальну суму заборгованості в розмірі 265 120,39 грн. з урахуванням 3-х відсотків річних та індексу інфляції.
В судовому засіданні позивач та його представник на заявленому позові наполягли за вищевказаними підставами.
Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.
Оскільки відповідач не надав суду інформації щодо його адреси, відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою та копіями відповідних документів була надіслана відповідачу поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
В судове засідання відповідач не явився, сторона позивача проти заочного розгляду справи не заперечувала.
В силу ст. 224 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу заочно.
Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України також встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Судом встановлено, що 04.05.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений в письмовій формі договір позики. Згідно договору позивач надав відповідачеві позику 56 210 гривень, які відповідач отримав у строк до 05.09.2012 року.
Зазначені обставини підтверджуються нотаріально посвідченим договором позики від 04.05.2012 року.
При цьому суд критично ставиться до пояснень позивача, про те, що останній передав відповідачу суму позики у доларах США, а саме, 7000 доларів США, оскільки такі пояснення не узгоджуються з укладеним між сторонами договором, згідно умов якого позивач передав відповідачу в борг грошові кошти - 56 210,00 грн., що еквівалентно 7000,00 доларів США.
За умовами укладеного договору відповідач зобов'язався повернути зазначену грошову суму до 05.09.2012 року.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
За поясненнями позивача, відповідач не виконав свого зобов'язання та не повернув йому позику - отримані ним за договором грошові кошти у строк, що встановлений договором.
Повернення суми позики має бути підтверджене письмово, проте суду не було надано жодних доказів того, що відповідач вчинив дії, що могли б свідчити про виконання ним своїх зобов'язань за договором позики.
Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Таким чином суд доходить до висновку, про те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, не повернув отриману суму позики, та має прострочення виплати такої суми з 5 вересня 2012 року.
Позивач просить стягнути індекс інфляції.
Так, індекс споживчих цін (індекс інфляції) у квітні 2015 року відносно жовтня 2012 року становить 172,3 %.
Отже, основний борг з урахуванням встановленого індексу інфляції становить:
Крім того, згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сума нарахування трьох процентів річних від простроченої суми за період прострочення становить:
За період з 06.09.2012 року по 19.01.2015 року (кінцева дата - відповідно до заявлених вимог):
(56 210,00 х 3% /365) х 866 днів прострочення = 4000,92 гривень.
З викладеного суд доходить обґрунтованого висновку, що стягненню підлягають 100 844,75 грн. основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьома процентами річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.
Суд також вважає за необхідне стягнути відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача відповідну частку судових витрат по справі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 625, 1046, 1048, 1049 ЦК України ст.ст. 3, 10, 57-60, 88, 208, 209, 224-226, 212-215 ЦПК України, -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 04.05.2012 року заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьома процентами річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у загальному розмірі - 100 844,75 гривень, а також 1008,44 гривень судових витрат.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя П.В. Зарютін