печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Литвинової І. В.,

при секретарі - Іванові Г. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Каращук Катерини Леонідівни про відмову у відкритті виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Печерського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Державної казначейської служби, Територіального управління Державної казначейської служби і Івано-Франківській області, третя особа: Богородчанській районний суд Івано- Франківської області про стягнення коштів.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2005 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2006 року, позов ОСОБА_1 задоволено та зобов'язано Державне казначейство України стягнути з Єдиного казначейського рахунку державного бюджету України 205 000,00 грн. на рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області з наступним перерахуванням зазначених коштів на рахунок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області для придбання ОСОБА_1 житла.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року змінено спосіб та порядок виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2005 року та стягнуто з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 205 000,00 грн.

ОСОБА_1 вважає постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Каращук К.Л. про відмову у відкритті виконавчого провадження №45798081 від 11.12.2014 р. неправомірною та просить суд її скасувати, зобов'язавши державного виконавця відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1643-1 від 23.06.2006, виданого Печерським районним судом м. Києва.

В судове засіданні сторони не з'явилися, про місце та час розгляду скарги повідомлялися належним чином.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши скаргу та додані до неї документи, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 23 червня 2006 року Печерським районним судом м. Києва на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2005 року видано виконавчий лист №2-1643-1.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року змінено спосіб та порядок виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2005 року та стягнуто з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 205 000,00 грн.

11.12.2014 р. постановою Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Каращук К.Л. було відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1643-1, виданого 23.06.2006 на підставі п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Однією з підстав для відмови в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, державним виконавцем вказано на те, що рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в порядку визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 року.

Також, під іншими, передбаченими законом обставинами, що виключають здійснення виконавчого провадження державний виконавець вважає положення ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», в якій зазначено, що у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватися відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Разом з тим, суд вважає такі висновки державного виконавця необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Однак, особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи передбачений ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Відповідно до ст.4 Закону виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Порядок набрання чинності Законом України ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і його застосування визначений в розділі «Прикінцеві та перехідні положення», згідно з яким виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Оскільки рішення у справі за позовом ОСОБА_1 та постанова про відкриття виконавчого провадження були прийняті і виконувались до набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», то після вступу в законну сили даним Законом державний виконавець повинен був діяти відповідно до ст.4 Закону та розділу «Прикінцеві та перехідні положення».

Крім того, зміна виконання порядку судових рішень не може бути підставою для повернення виконавчого документа, оскільки такий порядок не може поширюватись на виконання судового рішення, виконавче провадження за яким відкрито до його зміни. Крім цього, відповідно до п. 3 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який в дії з 01 січня 2013 року, виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є відповідні суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності чим Законом, подаються до органів державної виконавчої служби.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», ст.ст.383-387 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Скасувати постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Каращук Катерини Леонідівни від 11.12.2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження № 45798081.

Зобов'язати Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби України поновити виконавче провадження за виконавчим листом № 2-1643-1 від 23.06.2006, який виданий Печерським районним судом м. Києва, у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: І.В.Литвинова