Справа № 748/2144/15-ц Провадження № 22-ц/795/1953/2015 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Хоменко Л. В. Доповідач - Хромець Н. С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець Н.С.
суддів:Бечка Є.М., Скрипки А.А.
при секретарі:Мартиновій А.В.
за участю:представника позивача Голована О.Г., відповідача ОСОБА_6, її представника адвоката Кутукова С.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2015 року у справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів до ОСОБА_6, третя особа Чернігівський районний центр зайнятості про стягнення надміру сплачених коштів,

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року позивач заявив позов про стягнення з ОСОБА_6 5 559 грн. 56 коп. стягнутих з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів на користь Чернігівського районного центру зайнятості за рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на наступні обставини:

ОСОБА_6 після звільнення її наказом начальника від 29 листопада 2013 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України з посади сторожа матеріального складу перебувала на обліку у Чернігівському районному центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю, сума якої за період з 02 грудня 2013 року по 08 квітня 2014 року становить 5 559 грн. 56 коп. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 08 квітня 2014 року ОСОБА_6 поновлено на роботі і на її користь стягнуто заробіток за час вимушеного прогулу з 01 грудня 2013 року по 08 квітня 2014 року. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 березня 2015 року з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів на користь Чернігівського районного центру зайнятості стягнуто 5 559 грн. 56 коп., які були виплачені ОСОБА_6 і ця постанова виконана. Позивач вважає, що відповідач незаконного двічі отримала суму 5 559 грн. 56 коп. - як допомогу по безробіттю і як заробітну плату, тобто набула майно за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави і зобов'язана це майно повернути потерпілому згідно зі ч.1 ст. 1212 ЦК України.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення місцевого суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. На думку відповідача, рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, необ'єктивним і несправедливим, оскільки ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Відповідач вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам ст.ст. 34-35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а пункти 36 і 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», які застосував суд, до правовідносин між сторонами у даному спорі не підлягають. До того, ж на думку відповідача, застосування судом вказаних роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду суперечить ст. 117 КЗпП України, якою не передбачено при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрахування суми допомоги по безробіттю в разі поновлення працівника на роботі за рішенням суду. Крім того, відповідач посилається на порушення судом норм статей 1,3,10,11, 58-60, 212 та 213 ЦПК України.

У судовому засіданні відповідач та її представник підтримали апеляційну скаргу. Представник позивача скаргу не визнав. У письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач наполягає на тому, що дії відповідача є недобросовісними, вимога про стягнення коштів відповідає змісту ст. 1212 ЦК України, а рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. В рішенні суду у даній справі відсутнє посилання на норму матеріального права, відповідно до якої з відповідача стягнуто 5 559 грн. 56 коп. на користь позивача.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції послався на 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», вказав недобросовісність дій відповідача, яка не повідомила суд при розгляді справи про поновлення на роботі про розмір отриманої допомоги по безробіттю і на те, що з рішення апеляційного суду Чернігівської області від 08 квітня 2014 року вбачається що із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу сума допомоги по безробіттю не відраховувалась, а тому незаконно отримані кошти підлягають поверненню.

Позивач у позовній заяві посилався на ст. 1212 ЦК України. Однак, згідно із ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню набуті, у тому числі безпідставно, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Висновок суду про недобросовісність відповідача, яка полягає нібито у неповідомленні нею суду під час розгляду справи про поновлення на роботі про розмір отриманої допомоги по безробіттю, не відповідає вимогам закону. Суд першої інстанції не вправі давати оцінку правильності рішення суду, яке набрало законної сили, у тому числі і щодо висновків про розмір середнього заробітку який підлягає стягненню за час вимушеного прогулу. Крім того, обґрунтованим є посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що ст. 117 КЗпП України не передбачає можливості відрахування із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу отриманих працівником за цей час інших виплат, у тому числі заробітку за іншим місцем роботи чи інших виплат, прирівняних до заробітної плати.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п. 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити .

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2015 року скасувати.

У позові Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів до ОСОБА_6 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: