№ провадження 2/646/205/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.05.15 року м. Харків

Суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова Білінська О.В., за участю секретаря судового засідання - Жура О.В., позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Червонозаводського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнила, про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 22 червня 1985 року по 09 грудня 2010 року знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2010 року шлюб між ними було розірвано. За час подружнього життя сторонами було придбано: два автомобілі марки KIA CERATO, 2005 року випуску, та KIA SPORTAGЕ, 2007 року випуску, квартира АДРЕСА_1, яка після розірвання шлюбу була викуплена ОСОБА_1 у ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 05 квітня 2011 року, також, протягом 2006-2010 років було побудовано двоповерховий житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2.

У зв'язку із чим, позивач просила визнати за нею право власності на ? частину автомобіля KIA CERATO, 2005 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрованого на праві власності за ОСОБА_3, визнати двоповерховий будинок по АДРЕСА_2 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1, визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину двоповерхового будинку по АДРЕСА_2

У судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, підтвердили фактичні обставини, викладені у позові, та просили його задовольнити.

Відповідач та його представник проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі, у задоволенні позову просили відмовити. Відповідач ОСОБА_3 просив застосувати строк позовної давності та надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що спірний будинок по АДРЕСА_2 належить йому на праві власності на підставі договорів дарування, який йому подарувала мати, після розірвання шлюбу ведеться реконструкція вказаного будинку, яка до теперішнього часу не закінчена, право власності на нову будівлю не зареєстровано.

Представник позивача надав суду письмові доводи на заперечення відповідача, в яких спростовує доводи відповідача про те, що ним ведеться реконструкція належного йому на праві власності старого будинку, який йому подарувала мати, яка до теперішнього часу не завершена, жодного доказу на підтвердження того, що він є власником нового двоповерхового будинку, який є предметом позову ОСОБА_1, суду не надано, зазначає, що відповідач був власником старого будинку, який було знесено повністю, що підтверджується поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків та позивача, а на місці старого на земельній ділянці було побудовано новий двоповерховий будинок. Що стосується автомобіля KIA CERATO, відповідач ОСОБА_3 визнає, що його було придбано за час шлюбу у 2005 році і він є предметом спільної сумісної власності подружжя, однак, просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог в цій частині.

Суд, вислухавши думку позивача, відповідача та їх представників, дослідивши докази у справі в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.

22 червня 1985 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, яка після укладення шлюбу взяла прізвище «ОСОБА_5». (а. с. 10, т.1). Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2010 року, шлюб між сторонами було розірвано. (а. с. 11, т.1).

02 грудня 2013 року ОСОБА_3 звертався до Комінтернівського районного суду м. Харкова із позовною заявою про поділ спільного майна подружжя, в якому просив визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 транспортний засіб марки KIA SPORTAGЕ, 2007 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, виділити вказаний автомобіль у власність ОСОБА_1, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості автомобіля у розмірі 37049, 17 грн., компенсацію витрат по погашенню кредиту згідно договору кредиту № 811/06/1-329 від 22.09.2006 року у розмірі 24250, 00 грн., а також 615,50 грн. понесених судових витрат. (а. с. 12-16, т.1).

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 травня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя було задоволено частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 24 250 грн., в іншій частині позовних вимог - відмовлено. (а. с. 17, т.1).

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 02 липня 2014 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено, апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задоволено. Рішення Комінтернівмького районного суду м. Харкова від 08 травня 2014 року в частині відмови ОСОБА_3 у задоволенні позову про стягнення ? частини вартості автомобіля - скасовано. В цій частині ухвалено нове рішення, стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 37 049 грн. 17 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін. (а. с. 18-21, т.1).

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2013 року, визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину нежитлового приміщення першого поверху № 2-1, 2-4 літ. «А-5», загальною площею 40,3 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1. (а. с. 243-245, т.1).

22 грудня 2005 року між Акціонерно-комерційний банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 811/05/353, згідно умов якого, позичальнику було надано кредит для оплати придбаного автомобіля марки KIA CERATO, 2005 року випуску, згідно з рахунком № ЗИФ - 0012979 від 20.12.2005 року, укладеним з ВАТ «Завод ім. Фрунзе.( а. с. 24-29, т.1).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля марки KIA CERATO, 2005 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, є ОСОБА_3 (а. с. 12-13, т. 2).

Згідно договорів дарування частини житлового будинку від 22 грудня 2004 року та 09 червня 2006 року, ОСОБА_6 передала в дар ОСОБА_3 безоплатно у власність 73/216 частин та 143/216 частин та житлового будинку АДРЕСА_2. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», право власності на 73/216 частин та 143/216 частин вказаного житлового будинку було зареєстровано за ОСОБА_3 (а. с. 246-249, т.1).

За період 2006-2010 років згідно копій доданих до матеріалів справи чеків, квитанцій, накладних здійснювалось придбання будматеріалів та оплата виконаних будівельних робіт. (а. с. 109-233, т.1). Для побудови домоволодіння ЧП «Газбудпроект» було виготовлено робочий проект та технічна документація газопостачання жилого будинку за адресою: АДРЕСА_2. (а. с. 29-31, т.1). Згідно акту прийому завершеного будівництвом об'єкту системи газопостачання від 01.11.2007 року, будівельно-монтажні роботи виконані у повному обсязі відповідно до проекту та вимог ДБН та Правил безпеки систем газопостачання. (а. с. 32, т.1). Відповідно до висновку будівельного паспорту газообладнання, внутрішньо будинкове газове обладнання змонтовано відповідно до проекту, розробленому ФП «Газбудпроект». (а. с. 33-34, т.1).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснив, що позивачка є його рідною сестрою, за період шлюбу було придбано два автомобілі KIA CERATO у кредит та KIA SPORTAGЕ. У старому будинку він був рази три, а з 2006 року будувався новий будинок, існувала розрахункова книга, йому говорили, яку суму потрібно віддати за виконану роботу. Сказати напевно, на чиї саме гроші велось будівництво будинку, він не може.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що є подругою позивача, автомобіль KIA CERATO подружжя придбало у кредит, який було оформлено на ОСОБА_9. У 2006 році почалось будівництво нового будинку, витрати у подружжя були рівними, бюджет був спільний. У 2010 році будинок був побудований.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 пояснив, що знайомий із сім'єю ОСОБА_3 з 2001 року. У них було два автомобілі, вони придбали їх у 2010 році. Йому відомо, що вони будували будинок, однак, хто його будував та на чиї гроші, він не знає.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 пояснила, що з сім'єю ОСОБА_3 знайома давно, має з ними дружні стосунки. Їй відомо, що вони будували новий будинок. Коли вона приїздила у гості разом із внуком, в будинку були газ, вода, не було лише меблів. Автомобілів у подружжя було два, вони придбані під час шлюбу. У 2007 році будинок був побудований повністю, був придатний для життя. Є ще двокімнатна квартира, яку ОСОБА_5 купила у ОСОБА_3. Після розлучення ОСОБА_3 переїхав у будинок, а ОСОБА_5 жила в квартирі.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 пояснив, що є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_3, батьки прожили разом 25 років. За цей час був побудований будинок, придбано два автомобілі, квартира. Новий будинок був повністю придатний для проживання, до нього був старий одноповерховий будинок, який було знесено приблизно у 2006 році.

Згідно з ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Ч.2 ст. 60 Сімейного кодексу України встановлює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на все майно, що набуто ними у шлюбі, крім речей індивідуального користування. За нормами ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньої спільною сумісною власністю.

За змістом ч.3 ст. 61 Сімейного кодексу України все те, що одержане за договором, укладеним одним із подружжя в інтересах сім'ї, стає спільною власністю подружжя.

У відповідності до ст.ст.70, 71 СК України, ст. 372 ЦК України у разі поділу майна подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Таким чином, проаналізувавши встановлені під час розгляду обставини, оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв'язку, враховуючи, що автомобіль марки KIA CERATO, придбаний подружжям за час шлюбу, та, згідно положень ст. ст. 60, 70, 71 СК України, ст. 372 ЦК України, є спільною сумісною власністю подружжя, суд приходить до висновку, що частки у праві власності на вказаний автомобіль у сторін є рівними, і задовольняє позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину автомобіля KIA CERATO, 2005 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відомості про реєстрацію права власності на заявлене як спільне майно подружжя нерухоме майно, а саме, будинок по АДРЕСА_2, в матеріалах цивільної справи відсутні, у судовому засіданні доказів на підтвердження державної реєстрації права власності на спірний будинок суду не надано, тому, оскільки право власності на вказаний будинок не зареєстровано, його не можна визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв'язку із чим, позовні вимоги про визнання двоповерхового будинку по АДРЕСА_2 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину двоповерхового будинку по АДРЕСА_2 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 2 ст. 72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Трирічний строк загальної позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, за певних обставин може перериватись.

Ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України передбачено, що позовна давность переривається у разі пред'явлення особою позову, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом встановлено, що у 2013 році ОСОБА_1 зверталась до Червонозаводського районного суду м. Харкова із позовною заявою про поділ спільного майна подружжя, у 2013 році ухвалено рішення, а ОСОБА_3 - до Комінтернівського районного суду м. Харкова про поділ спільного майна подружжя, у 2014 році було ухвалено рішення, на яке сторонами подано апеляційні скарги, що булі розглянуті у 2014 році апеляційним судом Харківської області та ухвалено нове рішення, на яке ОСОБА_1 у 2014 році подано касаційну скаргу. (а. с. 17, 18-21, 72-81, 243-245, т.1).

Зазначене є підставою для переривання перебігу строків позовної давності. У зв'язку із цим, суд вважає, що ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом в межах строків позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Згідно з нормами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а якщо позов удоволений частково, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій позасудовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому засіданні.

Матеріали справи містять квитанції про оплату юридичних послуг на загальну суму 2 600 гривень, але не містять розрахунку про кількість годин, які були затрачені для надання правової допомоги у цій справі. Також, відсутнє підтвердження фактичного виконання договору про надання правової допомоги від 15 липня 2014 року, оскільки відповідний акт приймання робіт у матеріалах справи відсутній.

Тому, у стягненні витрат на правову допомогу суд вважає вірним відмовити. Підстав для стягнення витрат на експертну оцінку автомобіля KIA CERATO також не вбачається, оскільки відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз.

Отже, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 735, 40 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 88, 214, 215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину автомобіля KIA CERATO, 2005 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрованого на праві власності за ОСОБА_3.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 735 (сімсот тридцять п'ять) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, який ухвалив дане рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення, особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.В.Білінська