Номер провадження: 22-ц/785/6682/15
Головуючий у першій інстанції Барвенко В.К.
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Громіка Р.Д.

При секретарі: Добряк Н.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та судового збору,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2013р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Посилався на те, що 01.03.2013р. він позичив ОСОБА_2 20 000 доларів США, що є еквівалентом 159 860 грн. на день укладання договору, про що є відповідна письмова розписка відповідачки. Остання зобов'язалався повернути кошти до 25.04.2013р., однак свої зобов'язання в обумовлений строк не виконала. Оскільки відповідачка у добровільному порядку відмовляється повернути грошові кошти, позивач після уточнення позовних вимог з урахуванням даних про офіційний курс валют й положень ст. 1048 ЦК України просив: стягнути з відповідачки на його користь борг в сумі 566 800 грн.; проценти за користування позикою в розмірі 118 976 грн., 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 32 843 грн. та судові витрати на суму 3 096,60 грн.

Справу розглянуто у відсутності відповідачки.

У запереченнях на позов та у інших матеріалах відповідачка зазначала, що вона ніяких грошових коштів ОСОБА_3 не вина, розписку не підписувала за її клопотанням судом була призначена почеркознавча експертиза, яка не була проведення у зв'язку з ненаданням експерту відповідних документів та не проведення оплати за експертизу.

Рішенням суду від 25.03.2015р. позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 465 756,88 грн. боргу, 97 770,71 грн. відсотки за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ, 26 988,39 грн. три відсотки річних та судові витрати в сумі 3 096,60 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і закрити провадження у справі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_2 в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України ії неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка за договором позики одержала від позивача 20 000 доларів США, які вона в обумовлений строк не повернула, що відповідачка свої доводи про неотримання нею цих коштів не довела.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та дійсним обставинам справи.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно з ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.03.2013р. між сторонами було укладено договір позики, що підтверджується розпискою, за змістом якої ОСОБА_2 отримала у борг від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США та зобов'язалася їх повернути до 25.04.2013р.

Факт передачі грошових коштів за договором позики посвідчено розпискою, у якій зазначено, що кошти відповідачка отримала від позивача до моменту укладання цієї розписки.

Зазначена обставина спростовує доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що вона не одержувала від позивача грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США, оскільки договір позики є укладеним з моменту передання коштів або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Та обставина, що відповідачка 01.03.2013р. не перебувала на роботі, хворіла, ще не свідчать, що вона не підписувала боргову розписку, як про це вона стверджує.

Колегія суддів вважає, що відповідачка на виконання свого обов'язку передбаченого ч.1 ст. 60 ЦПК України не надала суду переконливих доказів того, що вона кошти від позивача не одержувала, що підпис на розписки їй не належить, оскільки на виконання вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснював особам , які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджав про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у встановленому законом поряду.

Так, за клопотанням відповідачки судом 17.02.2014р. була призначена судово-почеркознавча експертиза для встановлення особи, яка підписала зазначену боргову розписку, але ця експертиза не була проведена у зв'язку з ненаданням відповідачкою експерту у достатній кількості вільних зразків ії підпису та не оплати нею вартості експертизи, що унеможливлювало її проведення.

Про необхідність надання експерту додаткових матеріалів, без яких проведення експертизи неможливо та оплатити вартість експертизи відповідачка була судом повідомлена завчасно, ще 18.06.2014р., але на протязі тривалого часу ці вимоги не виконала, до суду неодноразово не з'являлася, хоча про час та місце розгляду справу судом повідомлялася належним чином.

За наявності таких обставин суд першої інстанції на підставі ч.1 ст. 146 ЦПК України правомірно визнав факт написання боргової розписки від 01.03.2013р. від імені ОСОБА_2 нею особисто.

Ухвалою суду від 25.03.2015р. зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про визнання недійсним договору позики (розписки) від 01.03.2013р., стягнення моральної шкоди виділено в окремо провадження.

Інші доводи апеляційної скарги вищевикладених висновків не спростовують, а тому колегія суддів не приймає їх до уваги.

Рішення суду є правильним, воно ухвалено у відповідності до положень ст. ст. 212-215 ЦПК України і підстав для його скасування, як про це йдеться мова у апеляційній скарзі, немає.

Відповідно з вимогами ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції обставини справи досліджено повно, а зібраним доказам дана вірна оцінка.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської області: В.Ф. Парапан

В.О.Панасенков

Р.Д.Громік