У х в а л а

іменем україни

28 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

Ізмайлової Т.Л.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 листопада 2010 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 25 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2009 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що 29 травня 2007 року між ним та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 73 990 доларів США терміном до 29 травня 2017 року зі сплатою 13, 99 % річних.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 29 травня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором, утворилася заборгованість у розмірі 70 265,31 доларів США, з яких: 63 954,56 доларів США - заборгованість за кредитом; 6 310,75 доларів США - заборгованість за відсотками та пені у розмірі 43 411 грн 86 коп., яку банк просив солідарно стягнути з відповідачів.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12 листопада 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 25 грудня 2014 року, позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_3 повернути ПАТ «ОТП Банк» 63 954,56 доларів США заборгованості за кредитом; 6 310,75 доларів США заборгованості за відсотками, а всього 70 265,31 доларів США, а у разі неможливості зробити вказане, стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «ОТП Банк», що станом на 12 жовтня 2010 року згідно офіційного курсу НБУ, еквівалентно 556 550 грн 44 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» 43 411 грн 86 коп. пені в солідарному порядку. Вирішено питання про стягнення судового збору та судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 порушують питання про скасування оскаржуваних рішень судів, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 29 травня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 73 990 доларів США терміном до 29 травня 2017 року зі сплатою 13, 99 % річних (а. с. 32-35).

На забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору 29 травня 2017 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки (а. с. 36).

Починаючи з 31 липня 2007 року ОСОБА_2 допустив порушення строків виконання зобов'язання щодо повернення кредитних коштів до 27 числа кожного місяця (пункт 2 вказаного договору), звернення банку про сплату прострочених платежів, неустойки та повернення кредитних коштів у повному обсязі позичальником не виконані. ОСОБА_3, у свою чергу, не виконані зобов'язання за договором поруки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України <nau://ukr/435-15|st526> зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 610 ЦК України <nau://ukr/435-15|st610> порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України <nau://ukr/435-15|st612>, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1054> передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1050>, якщо договором встановлений обов'язок як позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із ст. 599 ЦК України <nau://ukr/435-15|st599> зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 553 ЦК України <nau://ukr/435-15|st553>, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України <nau://ukr/435-15|st554> передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що боржник не виконує умови кредитного договору, у нього наявна заборгованість, відповідно до наведених норм матеріального права правильно вважали, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 листопада 2010 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.О. Кузнєцов