Є.У.366/3598/14
Пр. №2/366/15/15
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

12 лютого 2015 року Іванківський районний суд Київської області в складі :
головуючої судді Тетервак Н.А.,
при секретарі - Німченко Н.Ю.,
з участю адвоката на стороні позивача- Журбенка І.А.,
за участю представника позивача Тишкевич С.В.,
представника відповідача- Ілюшенка О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, спричиненої несвоєчасною виплатою заробітної плати,
В С Т А Н О В И В:
Позивач, через представника ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, спричиненої несвоєчасною виплатою заробітної плати.
Під час розгляду справи,за клопотанням представника позивача та адвоката позивача, було замінено неналежного позивача належним на ОСОБА_5 .
Позивач посилається на те,що з вересня 2013 року він працював без укладення трудового договору на пилорамі у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , а з квітня 2014 року уклав трудовий договір з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 ,згідно якого мав виконувати на її користь роботу, а остання мала виплачувати заробітну плату щомісячно.
12 червня 2014 року на виконання вимог Указу Президента України від 06.05. 2014 року №454 «Про часткову мобілізацію» він був признаний на військову службу, яку проходить у військовій частині п/п НОМЕР_1 . Після його призову на військову службу відповідачка припинила нараховувати і виплачувати йому заробітну плату,хоча згідно п.2 ст. 39 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу» за ним на період не більше одного року зберігається місце роботи та середній заробіток на підприємстві(установі,організації)незалежно від підпорядкування та форм власності.
Ст. 119 КЗпП України встановлено,що працівникам, які залучаються до виконання обов`язків,передбачених Законом України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу»,надаються гарантії і пільги відповідно до цього Закону.
На даний час несплата його заробітної плати становить 8 місяців(протягом червня 2014 року січня 2015 року включно).
Приписами ст.ст. 94,95 Кодексу законів про працю України встановлено,що заробітна плата-це винагорода, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту,некваліфіковану працю,нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником норму праці є мінімальна заробітна плата. У період з 1 червня 2014 року по даний час розмір мінімальної заробітної плати становив 1218 грн.
З викладеного вища вбачається,що він вправі вимагати стягнення з відповідача в розмірі 9744грн.( 1218 грн.х 8= 9744грн.).
Більшу частину свого перебування на військовій службі він знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції на сході України,брав участь у бойових зіткненнях, отримав поранення і контузію.
Весь період перебування його на службі він намагався по телефону зв`язатися з відповідачем та отримати належну йому заробітну плату. За ці кошти він би міг придбати собі теплі речі або інше спорядження, якого не вистачає під час проходження військової служби. Принизливе становище прохача своїх коштів призводить до хвилювань, виводить його із стану психологічної рівноваги,що в умовах бойових дій є практично нестерпним.
Таким чином, неправомірними діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 9744грн.-сума еквівалентна тій, яку йому заборгувала відповідачка. Вважає,що саме така сума буде достатньою і справедливою сатисфакцією і зможе компенсувати спричинені йому моральні страждання.
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 9744 грн. та моральну шкоду в сумі 9744 грн.
В судовому засіданні представник позивача за довіреністю, ОСОБА_3 , позов підтримала і пояснила,що з 2013 року її чоловік ОСОБА_6 працював на пилорамі у ОСОБА_4 . Роботу йому давав ОСОБА_4 , а про те,що власником пилорами є дружина ОСОБА_4 , вони не знали. ОСОБА_6 працював і на пилорамі, і кочегаром. В червні 2014 року ОСОБА_6 призвали на військову службу. Щоб відправити його в зону АТО вони його одягали всім селом, так як своїх грошей у них не було. В частині дали костюм, але він в перші ж дні розвалився. Не було бронижилета, каски. Вони зверталися в Київську облдержадміністрацію до Чорнобильського відділу і там ОСОБА_6 купили за 15 тисяч гривень бронежилет та каску, але ж гроші потрібні були і на інше. Вони неодноразово зверталися до ОСОБА_7 ,щоб той виплатив заробітну плату, яку цього вимагає закон, але той відповів,що він не відправляв ОСОБА_8 воювать, що держава має його забезпечити всім необхідним. Але ж держава ОСОБА_6 не забезпечила всім необхідним , він мав все купляти за власні гроші. В зоні АТО ОСОБА_9 був поранений в руку, деякий час(недовго) лежав в госпіталі, має контузію. Там йому не дали ніяких документів, а тому надати вона не може.
Представник відповідачки за довіреністю, ОСОБА_4 , позов не визнав і пояснив суду,що ОСОБА_6 у нього не працював. На пилорамі у ОСОБА_5 працював, але ніхто не знав,що його призвали на військову службу. ОСОБА_6 неодноразово був в селі, але по зарплату не звертався. З належно оформленою довіреністю. Від імені ОСОБА_6 ніхто не звертався за отриманням його заробітної плати.
Вислухавши представника позивача,представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
З Трудового договору між працівник ком і фізичною особою, яка використовує найману працю від 01 квітня 2014 року слідує,що в селі Розважів Іванківського району Київської області ОСОБА_10 , яка є фізичною особою-підприємцем, та фізичною особою ОСОБА_11 укладено договір про роботу - робітник пилорамного цеху.
Працівник зобов`язується дотримуватися техніки безпеки, а фізична особа оплачувати працю Працівника у розмірі 1250,грн..щомісяця. Договір є безстроковим(п.1договору) ( а.с. 48-49).
З довідки Київського обласного військового комісаріату від 16 червня 2014 року № 2/1/81 слідує,що ОСОБА_6 з 12 червня 2014 року призваний на військову службу до військової частини,польова пошта НОМЕР_1 відповідно до п.2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, але не більше 1 року зберігається місце роботи(посада),середній заробіток на підприємстві (установі,організації), незалежно від підпорядкування та форм власності.( а.с. 3).
Дана довідка адресована роботодавцю,без конкретної його вказівки, тобто, ОСОБА_6 мав цю довідку віднести на місце своєї роботи. З пояснень представника позивача слідує,що дану довідку ОСОБА_6 поклав, і ніхто її не читав. Вже пізніше аналогічну довідку з війсккомату було направлено ОСОБА_4 .
Пояснення представника відповідача про те,що ніхто не знав,що ОСОБА_6 призваний на військову службу,не заслуговують уваги,оскільки ОСОБА_6 та відповідач проживають в одному селі і факт призову жителя села на військову службу, в АТО,-загальновідомий.
З Довідки про безпосередню участь особи а антитерористичній операції,забезпеченні її проведення і захисті незалежності,суверенітету та територіальної цілісності України, виданої військовою частиною-польова пошта НОМЕР_1 від 11.11. 2014 року №2538 слідує,що ОСОБА_6 у період з 06 липня 2014 року по 09 липня 2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції,забезпеченні її проведення і захисті незалежності,суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей( а.с. 4).
Отже, ОСОБА_6 з12 червня 2014 року по даний час є особою,що призвана на військову службу .
Відповідно до ч.2 ст. 119 Кодексу законів про працю України,працівникам, які залучаються до виконання обов`язків,передбачених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
Згідно п.2 ст. 39 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу» за працівником на період не більше одного року зберігається місце роботи та середній заробіток на підприємстві(установі,організації)незалежно від підпорядкування та форм власності.
Як слідує з Трудового договору від 01.04. 2014 року,укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , його роботодавцем є ОСОБА_5 . Оскільки договір безстроковий,сторонами не розірвано, а отже, з 12.06. 2014 року,на час перебування на військовій службі, але не довше,ніж до 12.06. 2015 року ОСОБА_5 має виплачувати ОСОБА_6 середній заробіток.
З Трудового договору слідує,що роботодавець брав на себе зобов`язання платити щомісяця по 1250 грн., проте, позивач просить стягнути зарплату у мінімальному розмірі - по 1218 грн. щомісяця.
Відповідачка позов не визнала, документ про суму заробітку позивача суду не надала.
Суд вважає відмову представника позивача про те,що позивач не звертався до роботодавця з питанням виплати заробітної плати безпідставною, оскільки як слідує з матеріалів справи, позов в суд подано 02 грудня 2014 року і з цього часу,щонайменше, позивачка і представник позивачки ОСОБА_4 ,знали про наявний спір, оскільки первинний позов було подано до ОСОБА_4 , який є чоловіком ОСОБА_5 , і як встановлено в судовому засіданні, сама власниця ОСОБА_5 не керувала роботою пилорами, власником якої вона зареєстрована, а керував пилорамою ОСОБА_4 , якого позивач і вважав своїм роботодавцем.
На протязі значного часу, а саме з 05 грудня 2014 року по 15 січня 2015 року представник позивача затягував розгляд справи, вказуючи,що ОСОБА_6 у нього ніколи не працював, у зв`язку з чим суд затребував довідки із Центру зайнятості,податкової служби та пенсійного фонду,що підтвердило доводи відповідача, який на протязі всього цього часу знав, що трудовий договір формально був укладений між позивачем ОСОБА_6 та його дружиною ОСОБА_5 ,яка є власником пилорами, а керував пилорамою ОСОБА_12 , хоча як депутат районної ради мав би діяти в інтересах свого виборця, який не обізнаний в тонкощах трудового законодавства,а саме: повідомити суд про дійсного роботодавця( а.с. 25-27).
Отже, вимога щодо стягнення заробітної плати за період з 12 червня 2014 року по час розгляду справи 11.02. 2015 року підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими,не потребують доказуванню.
Суд вважає,що ті обставини,що особи, яких було призвано на військову службу в 2014 році у зв`язку з проведенням антитерористичної операції на сході України, за власний кошт, з допомогою населення,спонсорів тощо придбавали собі обмундирування, одяг, засоби захисту як бронежилети чи каски, а навіть продукти харчування, є обставиною загальновідомою і не потребує доказуванню в суді, а тому невиплатою заробітної плати ОСОБА_6 відповідач поставив позивача не просто у принизливе становище, а у край небезпечне положення, яке негативно позначилося на його психологічному стані, складало загрозу його здоров`ю, а то навіть життю:з 06 липня 2014 року по 09 жовтня 2014 року ОСОБА_6 брав безпосередню участь у антитерористичній операції по захисту суверенітету, територіальної цілісності України та був поранений, а тому позов в частині морального відшкодування слід задовольнити, як обґрунтований.
З відповідача стягнути на користь держави судовий збір. .
На підставі викладеного, ст.ст. 115 ,119 ч.2, 233,237-1 Кодексу законів про працю України, керуючись ст.ст. 10, 60,61, 208-215, 367 ч.1 п.2 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити.
Стягнути з фізичної особи- підприємця ОСОБА_2 , реєстраційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 19 488(Дев`ятнадцять тисяч чотириста вісімдесят вісім)гривень, з яких: 9744грн.-заборгованість про заробітній платі та 9744 грн.-моральна шкода.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць - в розмірі 1218 грн.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд на протязі 10 днів, з часу проголошення.
Рішення вступає в законну силу після закінчення строку на оскарження, а в разі подачі апеляції, після прийняття рішення Апеляційним судом Київської області.
Суддя: