У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансвосток» про скасування наказу про звільнення, зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, проведення повного розрахунку при звільненні, виплату вихідної допомоги, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 20 вересня 2011 року він працював на посаді митного брокера в ТОВ «Трансвосток», про що було укладено трудовий договір від 20 вересня 2011 року. 29 жовтня 2013 року позивачем керівнику ТОВ «Трансвосток» Івановій В.І. було передано заяву про його звільнення з посади у зв'язку з невиплатою йому заробітної плати у відповідності до вимог ст. ст. 38 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_202/ed_2014_10_26/pravo1/KD0001.html?pravo=1>, 39 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_207/ed_2014_10_26/pravo1/KD0001.html?pravo=1>. Однак, його, з визначеної підстави ним у заяві, звільнено не було, трудову книжку не видано та повний розрахунок не було проведено, а пізніше він дізнався, що керівництво відповідача звільнило його за порушення трудової дисципліни, а саме за прогул.

Позивач вважає дане звільнення незаконним, а тому просив суд зобов'язати відповідача провести зміну запису в трудовій книжці, скасувавши попередній наказ про звільнення із зміною дати та причини звільнення, звільнивши його за п. 3 ст. 38 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_202/ed_2014_10_26/pravo1/KD0001.html?pravo=1> згідно поданої ним заяви. Також, позивач просив суд зобов'язати відповідача виплатити йому середню заробітну плату за час затримки розрахунку з 30 жовтня 2013 року по дату внесення зміни запису в трудовій книжці, провести повний розрахунок при звільненні та виплатити вихідну допомогу згідно ст. 44 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_49519/ed_2014_10_26/pravo1/KD0001.html?pravo=1>.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Трансвосток» на користь ОСОБА_4 середній заробіток у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні у розмірі - 3 852,98 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 жовтня 2013 року по 29 листопада 2013 року в розмірі 3 852,98 грн, оскільки розрахунок по заробітній платі при звільненні з позивачем був проведений лише 29 листопада 2013 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині скасування наказу про звільнення позивача за прогул, звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, внесення відповідних змін до трудової книжки, стягнення вихідної допомоги, суди попередніх інстанцій правильно виходили із того, що на порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували поважність його відсутності на роботі та факту звернення з заявою про звільнення з роботи за власним бажанням.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Т.Л. Ізмайлова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова