Провадження № 2/127/5400/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2015 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря Пєскова Є.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на підставі довіреності, до Вінницької міської ради про визначення розміру частки у спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на підставі довіреності, з позовом до Вінницької міської ради про визначення розміру частки у спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позов мотивовано тим, що 09.09.0997 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу двокімнатної квартири № 17, розташованої за адресою: м. Вінниця, проспект Юності, буд. 73. Після укладення договору купівлі-продажу право спільної сумісної власності на вищезгадану квартиру набули ОСОБА_5 та ОСОБА_2, яке також було зареєстровано в Вінницькому обласному обєднаному бюро технічної інвентаризації 10.09.1997 року № 606/22225 в реєстровій книзі № 253. 17.07.2013 року помер ОСОБА_5 Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається, зокрема, з ? частини двокімнатної квартири № 17, розташованої за адресою: м. Вінниця, проспект Юності, буд. 73, яка належить йому на підставі Біржового контракту. ОСОБА_2 у встановлений законодавством України строк подала заяву про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_5 Для оформлення спадкових прав після смерті чоловіка ОСОБА_2 звернулась до Літинської державної нотаріальної контори. Однак, державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори 02.07.2015 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого чоловіка, у зв'язку з тим, що квартири № 17, що розташована в м. Вінниці на проспекті Юності, буд. 73, зареєстрована Вінницьким обласним обєднаним бюро технічної інвентаризації 10.09.1997 року за реєстровим № 606/22225 в реєстровій книзі № 253 за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, в якій частки співвласників не визначені. Таким чином, не визначена та частка, яка б підлягала спадкуванню після померлого 17.07.2013 року ОСОБА_5 чоловіка ОСОБА_2 За фактичних обставин справи не визнається та порушується конституційне право ОСОБА_2 на власність, окрім того позивач позбавлена можливості оформити спадщину, яка вже прийнята нею та розпорядитись нею.

Вище викладене стало підставою для звернення до суду із наступними позовними вимогами: визначення, що частка ОСОБА_2 в праві спільної сумісної власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, становить 1/2 та частка померлого 17.07.2015 року ОСОБА_5 становила 1/2; визнати за ОСОБА_2 право власності на ? часткиквартири № 17, що розташована а м. Вінниці на проспекті Юності в будинку № 73, в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_5.

Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, хоча були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутність із зазначенням, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити.

Представник відповідача Вінницької міської ради в судове засідання не зявилась, хоча була повідомлена належним чином про час і місце розгляду справу. Надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність із зазначенням, що щодо вирішення питання по справі покладається на розсуд суду.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про одруження VI-УР № 222666, виданого 19.05.1968 року Горобецькою сільською радою депутатів трудящих Ленінського району Вінницької області, шлюб між ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 19.05.1968 року, запис № 6. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_5. (а.с. 8)

Відповідно до біржового контракту на купівлю-продаж нерухомості № 609, посвідченого 09.09.1997 року Вінницькою товарною універсальною біржею, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 належить на праві спільної сумісної власності двокімнатна квартира № 17, що складає 3/250 частини житлового цегляного будинку, загальною житловою площею 2 325, 1 кв.м., 1977 року побудови розташованого за адресою: м. Вінниця, проспект Юності, буд. 73, позначеного на плані літерою «А». Право спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на вище згадану квартиру було зареєстровано в Вінницькому обласному обєднаному бюро технічної інвентаризації 10.09.1997 року за реєстровим номером № 606/22225 в реєстровій книзі № 253. (а.с. 11-12)

Згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ № 266676, виданого 17.07.2013 рокуВиконавчим комітетом Горбовецької сільської ради Літинського району Вінницької області, ОСОБА_5 помер17.07.2013 року в с. ВінниківціЛітинського районуВінницької області, про що складено відповідний актовий запис № 14. (а.с. 9)

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, зокрема на квартиру АДРЕСА_2.

В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали спадкової справи № 539/2013 до майна померлого17.07.2013 року ОСОБА_5. (а.с. 38-49)

Згідно матеріалів даної спадкової справи вбачається, що до Літинської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини. (а.с. 39)Заяв про відмову від спадщини до нотаріальної контори подано не було.

В судовому засіданні було оглянуто і досліджено матеріали інвентаризаційної справи № 42221 на об'єкт нерухомого майна квартиру № 17в будинку № 73 по проспекту Юності в м. Вінниці.

З матеріалів вище зазначеної інвентаризаційної справи вбачається, що 10.09.1997 року КП «ВООБТІ» за реєстровим № 606/22225 в реєстровій книзі № 253за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру № 17, що складає 3/250 частини житлового цегляного будинку, загальною житловою площею 2 325, 1 кв.м., 1977 року побудови розташованого за адресою: м. Вінниця, проспект Юності, буд. 73, позначеного на плані літерою «А», на підставі біржового контракту на купівлю-продаж нерухомості № 609, посвідчено 09.09.1997 року Вінницькою товарною універсальною біржею.

Окрім того, з матеріалів даної інвентаризаційної справи вбачається, що дана квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

02.07.2015 року ОСОБА_2 державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 було повідомлено, зокрема, про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, померлого 17.07.2013 року, на частку квартири № 17, що розташована за адресою: м. Вінниця, проспект Юності, буд. 73, зокрема, в зв'язку із відсутністю визначення частки померлого в об'єкті права спільної сумісної власності. (а.с. 16)

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Враховуючи те, що спірне нерухоме майно було набуто за час перебування ОСОБА_2 із ОСОБА_5 в зареєстрованому шлюбі, відповідно до складу спадщини увійшли лише ті права і обовязки, що належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Пунктом 1 розділу 7 Прикінцевих положень СК України визначено, що він набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01.01.2004 року.

До сімейних відносин, що вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обовязків, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, в даному випадку підлягають застосуванню норми Кодексу про шлюб та сімю.

Згідно ст. 22 КЗпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 28 КЗпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, визначено, що даний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Таким чином, враховуючи те, що права на нерухоме майно продовжували існувати після 01.01.2004 року, судом також прийнято до уваги, що нормами ЦК України визначено, щомайно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Судом не встановлено наявність укладених угод між подружжям щодо спільного майна.Доказів про те, що між подружжям була домовленість про визначення розмірів часток в спільному сумісному майні матеріали справи не містять.

Враховуючи відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, ОСОБА_2 як спадкоємець учасника спільної сумісної власності правомірно звернулась з позовом до суду про визначення часток майна, належних їй та померлому ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності.

За змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Отже, враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що частки співвласників квартири АДРЕСА_3 є рівними, тобто кожному із співвласників належить по ? частці квартири.

Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Нормами ст. ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено,що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Судом встановлено, що померлим ОСОБА_5 заповіт не складено, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Таким чином, ОСОБА_2 як дружина спадкодавця має право на спадкування за законом на ? частку вище зазначеної квартири у першу чергу після смерті 17.07.2013 року її чоловіка ОСОБА_5, відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Але, це положення закону треба сприймати у контексті статусу спадкоємця у певні проміжки часу, оскільки редакція даної норми має широкий зміст. Якщо особи не можуть довести свої права на спадщину, то відповідні факти, з якими повязується виникнення права на спадкування, встановлюються судом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення, що частка ОСОБА_2 в праві спільної сумісної власності на квартиру№ 17 в будинку № 73 по проспекту Юності в м. Вінниці, становить ? та частка померлого 17.07.2013 року ОСОБА_5 становила ?, та шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частки квартири АДРЕСА_3в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_5.

Враховуючи клопотання представника позивача про залишення судових витрат за позивачем, суд прийшов до висновку про залишення судових витрат за ОСОБА_2.

Відповідно до наведеного вище та керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 368, ч. 1 та ч. 2 ст. 372, ст.ст. 1217, 1218, ч. 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ст.ст. 1223, 1258, 1261, 1268, 1296 ЦК України, ст. 60, ч. 1 ст. 61, ст. 63, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 СК України, ч. 1 ст. 3, ст.ст. 10, 11, 57-60, 179, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_2 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 становить ? та частка померлого 17.07.2015 року ОСОБА_5 становила ?.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частки квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_5.

Судові витрати залишити за ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: