Справа № 457/1433/14 Головуючий у 1 інстанції: Василюк Т.В.
Провадження № 22-ц/783/6547/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя: Шумська Н.Л.

судді: Кабаль І.І., Монастирецький Д.І.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: не з»явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 07 серпня 2015 року за позовом представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 07 серпня 2015 року позов представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні задоволено; припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 з виплатою грошової компенсації в розмірі 145757,75 грн.; визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1; вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3. В апеляційній скарзі покликається на його незаконність та необгрунтованість, а внаслідок неправильної оцінки окремих доказів суд неповно та неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи і не грунтуються на законі, чим порушив норми процесуального права.Зокрема зазначає, що доводи суду щодо незначної частки ОСОБА_2 в спірній квартирі є надумані та голослівні. Так, на підставі договору дарування частини квартири від 28.02.2014 року, ОСОБА_2 являється законним власником 1/4 ідеальної частки квартир АДРЕСА_1, що складає 9,4 м.кв., що є достатньою для проживання однієї особи. Також голослівними є доводи про те, що добровільної домовленості щодо порядку володіння та користування майном між сторонами не досягнуто. Так, позивач чи його представник з ОСОБА_2 таких переговорів жодного разу не вели, що підтверджується клопотанням представника позивача ОСОБА_6 про заміну неналежного відповідача. Явно безпідставними і такими, що не ґрунтуються на законі, є доводи позивача в тій частині, що припинення права власності ОСОБА_2 на частку у спірній частковій власності не завдасть істотної шкоди інтересам останнього. Подібні твердження ґрунтуються лише на голослівних доводах про те, що частка відповідача у спірній квартирі є незначною та не може бути виділена в натурі, оскільки житло є неподільним, а спільне володіння і користування квартирою є неможливим. Вказує, що припинення права власності ОСОБА_2 на належну йому 1/4 ідеальної частки в спірній квартирі завдасть істотної шкоди його інтересам, як співвласника та інтересам членів його сім»ї. Просить рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 07 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень, колегія суддів вбачає підстави для часткового задоволення скарги, зміни рішення суду та скасування у частині стягнення судового збору.

Судом першої інстанції правильно визначено правовідношення сторін та встановлено обставини справи, згідно яких позивачу належить на праві власності 1/4 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1.

Статтею 365 ЦК України передбачено можливість припинення права на частку у спільному майні за вимогою одного з співвласників, за рішенням суду. Умовами припинення права власності на частку зазначено: частка є назначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном неможливе; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтерессам співвласника та членам його сім»ї.

Первинно позов заявлено до ОСОБА_7 Однак встановивши, що на підставі договору дарування від 28,02,2014року ОСОБА_7 подарувала свою частку ? спірної квартири ОСОБА_2, судом проведено заміну відповідача (а.с.84).

Відповідно до висновку судової експертизи (а.с.124) розподіл квартири відповідно до часток сторін ? та ? неможливий. Житлова площа квартири становить 20,1кв.м., відповідно 1/4- 5,025 кв.м., що не відповідає нормі для проживання однієї особи. Тому висновки суду щодо неможливості поділу квартири між співвласниками та неможливості спільного використання обгрунтований.

Вартість частки ? становить 145757,75грн. Ці кошти було внесено позивачем на депозитний рахунок суду і підлягають виплаті позивачу у разі задоволення позову.

Перевіряючи чи не завдасть таке припинення права власності істотної шкоди інтересам співвласників та членів їх сімей (п.4ч.ст.365 ЦК), судом встановлено, що відповідач, придбавши у власність частку у квартирі, фактично не ю не користується і не має такого наміру, зважаючи не те, що проживає та зареєстрована в АДРЕСА_2, зазначає цю адресу у договорі дарування (а.с.84), де реалізовує своє житлове право.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку про відповідність рішення суду вимогам законності та обґрунтованості у частині задоволеного позову.

До такого переконання апеляційний суд прийшоі зважаючи на роз»яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України у постанові від 07.02.2014року №5 «Про судове практику в справах про захист права власності та інших речових прав, а також правової позиці, висловленої в ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

від 2 червня 2010 р., де вказано, що для припинення права співвласника на частку у майні, що належить йому на праві спільної часткової власності, достатньо однієї з чотирьох передбачених у ч. 1 ст. 365 ЦК України підстав. Водночас при визначенні судом розміру грошової компенсації, яка підлягає стягненню з однієї сторони на користь іншої, необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в абз. 3 п. 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», відповідно до яких розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи

Однак, суд першої інстанції, стягнувши з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 1457,58 грн., не вказав у мотивувальній частині рішення з яких міркувань виходив, враховуючи, що розмір судових витрат по справі є більшим, з врахуванням 4662 грн. сплачених коштів за проведення експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач при поданні позовної заяви не сплати судовий збір, порушивши вимоги ч.5ст.119 ЦПК України.

Суд першої інстанції на вказане порушення не звернув, постановив ухвалу 25.09.2014року про відкриття провадження у справі, зазначивши що позовна заява відповідає вимогам ст..119-120 ЦПК. Натомість, зобов»язаний був застосувати ст.121 ЦПК залишивши позовну заяву без руху. Суд вправі також був відстрочити чи розстрочити сплату судового збору за наявності для цього підстав, однак відповідної ухали судом не постановлялось.

Крім того, зі змісту ст. 365 ЦК вбачається, що у позасудовий порядок вирішити питання припинення права власності на частку неможливо, а відповідач у справі не може вважатись особою, що затіяла судовий спір, тобто не бажає погодитись чи задовольнити вимогу позивача без суду. У цьому випадку покладення на відповідача витрат, пов»язаних з розглядом справи судом є несправедливим, призведе до фактичного зменшення суми компенсації за втрату права власності на частку у нерухомому майні, що не відповідатиме закону та принципам цивільного судочинства.

Тому рішення суду у частині стягнення судового збору з відповідача слід скасувати з підстав порушення норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення питання сплати судового збору. У цій частині ухвалити нове рішення. Враховуючи те, що обов»язок сплати судового збору при поданні позовної заяви позивачем не виконано, також специфіку заявленого позову про припинення права власності, що можливе лише в судовому порядку, суд прийшов до висновку про стягнення суми несплаченого при поданні позову судового збору з позивача.

Керуючись ст.303, п.2ч.1ст.307, 308, п.4ч.1ст.309, ч.2ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 07 серпня 2015 року скасувати у частині стягнення судового збору, ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1457 грн. 58 коп. несплаченого при поданні позовної заяви судового збору.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржено протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Н.Л. Шумська

Судді: І.І.Кабаль

Д.І. Монастирецький

З оригіналом згідно

Судове рішення набрало законної сили

Суддя Н.Л. Шумська

Дата оформлення копії:

Помічник судді У.М. Гордій