Провадження №2/522/7386/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої - судді Шенцевій О.П.,

при секретарі - Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

23.06.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, посилаючись на те, що 05.10.2006 року відповідач позичив у неї 45 862,00 гривень, про що склав розписку на 9081,00 доларів США по офіційному курсу НБУ, а під час реальної конвертації грошей сума склала 9 750,00 доларів США, й ця сума була прописана ОСОБА_2 в розписці під час першого погашення боргу. Згідно боргової розписки гроші надавалися позичальнику під 2 процента від суми в місяць й позичальник зобовязувався виплатити борг 10.01.2007 року у бажаній нею, позивачкою, валюті.

Позивачка зазначила, що відповідач у зазначений в розписці строк борг не повернув й попросив про продовження строку дії договору, з чим вона погодилася, при цьому вони договорилися про капіталізацію процентів до суми боргу. Так з 05.10.2006 року по 05.10.2007 рік борг збільшився на 24% і склав 12 917,00 доларів США; з 05.10.2007 року по 05.10.2008 року борг знову збільшився на 24% вже від 12 917,00 доларів США і склав 16 017,00 доларів США, про що відповідач зробив запис на розписці. На 05.11.2008 року борг склав 16 337,00 доларів США, тоді ж відповідач повернув 750,00 доларів США та 900,00 євро (еквівалент 1 148 доларів США), про що зробив відповідний запис на розписці, й в результаті чого борг зменшився до 14 489,00 доларів США.

Позивачка стверджує, що в подальшому борг збільшувався та зменшувався за наступними розрахунками: на 19.05.2009 року борг за 5,5 місяців (11%) склав 16 083,00 доларів США, відповідач повернув 2000,00 доларів США й борг зменшився до 14 083,00 доларів США; на 31.10.2010 року борг за 8,3 місяців (16%) склав 16 336,00 доларів США, відповідач повернув 2000,00 доларів США й борг зменшився до 14 336,00 доларів США; на 11.11.2010 року борг за 10 місяців (20%) склав 17 203,00 долара США, відповідач повернув 1000,00 доларів США й борг зменшився до 16 203,00 доларів США; на 11.11.2011 року борг за 12 місяців (24%) склав 20 092,00 долара США; на 25.04.2012 року борг за 5,5 місяців (11%) склав 22 302,00 долара США, відповідач повернув 4000,00 доларів США й борг зменшився до 18 302,00 доларів США; на 25.04.2013 року борг за 12 місяців (24%) склав 22 694,00 долара США; на 07.08.2013 року борг за 3,5 місяця (7%) склав 24 283,00 долара США, відповідач повернув 15 800,00 доларів США, про що була зроблена відмітка на розписці. Таким чином, на 07.08.2013 року борг склав 8 482,00 доларів США, проте під час підрахунків не була врахована капіталізація процентів за період з 25.04.2012 року по 25.04.2013 року й на розписці залишок боргу вказано як 8 259,00 доларів США, й тоді між нею, позивачкою, та відповідачем було домовлено, що проценти не будуть сплачуватися, якщо боржник поверне борг протягом року, а якщо не поверне то сума знову буде рахуватися на попередніх умовах, як зафіксовано в розписці.

Позивачка вказує, що 07.07.2014 року отримала від відповідача 4 444,00 доларів США, про що була зроблена відмітка на розписці й залишок боргу склав 4038,00 (8482,00 4 444,00) доларів США. Після неодноразового звернення до відповідача із вимогою повернути залишок боргу, він відмовився повернути гроші. Позивачка вважає, що так як її позов розглядатиметься судом 3 місяці і 6 місяців буде виконуватися за виконавчим листом, то сума боргу збільшиться на 24% від 4038,00 доларів США і складе 5007,00 доларів США, з 07.08.2015 року по 23.03.2016 року спливе 7,5 місяців, і борг зросте на 15% від 5007,00 доларів США, а саме на 751,00 доларів США й складе 5758,00 (751+5007) доларів США.

Позивачка просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 5758,00 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ (21,64 гривень за 1 долар США) складає 124 603 гривень, по номінальному курсу НБУ (25,00 гривень за 1 долар США) складає 140 025,00 гривень та стягнути сплачену нею суму судового збору у розмірі 1260,00 гривень та 7 гривень за ксерокопіювання документів . При цьому позивачка зазначила, що згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» вона просить стягнути суму боргу в іноземній валюті. Крім того, 07.12.2015 року позивачка доповнила позов вимогами про стягнення з відповідача на свою користь моральної шкоди у розмірі 5000,00 гривень.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала й просила його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та його представник позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні, надали суду свої письмові заперечення, в яких зазначили, що дійсно 05.10.2006 року у позивачки було взято в борг 9 750,00 доларів США із зобовязанням сплачувати щомісячно 2% від зазначеної суми, й крім того протягом 2007-2008 років він, відповідач, додатково позичав у позивачки гроші, але без сплати процентів, й поступово повертав їй борг разом із процентами й повністю розрахувався 07.08.2014 року. Відповідач зазначив, що позивачка не показувала йому розписку з 2008 року, й не повернула її йому при повному розрахунку, так як сказала, що її загубила. Позивач погоджується, з тим, що повернув позивачці 29 142,00 доларів США, а саме: 05.11.2008 року 750,00 доларів США, 05.11.2008 року 1148,00 доларів США, 31.01.2010 року 2 000,00 доларів США, 11.11.2010 року 1000,00 доларів США, 25.04.2012 року 4 000,00 доларів США, 07.08.2013 року 15 800,00 доларів США, 07.08.2014 року 4 444,00 доларів США.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК України).

У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

Судом встановлено, що 05.10.2006 року ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 9 750,00 доларів США строком повернення до 10.01.2007 року з виплатою двох процентів щомісячно від зазначеної суми, про що відповідачем була складена відповідна розписка з відміткою розміру боргу на 05.10.2006 року - 9 750,00 доларів США.

Сторони не заперечують, що борг не був повернутий 10.01.2007 року й строк його дії був продовжений до повного виконання зобовязань позичальником ОСОБА_2

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З огляду на умови позики, що викладені в розписці від 05.10.2006 року, судом обраховано розмір процентів наступним чином: 9 750,00 доларів США х 2% =195 доларів США в місяць; з 05.10.2006 року по 07.08.2014 року - 94 місяця; 195,00 х 94 = 18 330,00 доларів США. Таким чином, сума процентів за позикою склала 18 330,00 доларів США, а з урахуванням суми позики у розмірі 9 750,00 доларів США відповідач повинен був сплатити позивачці суму боргу з процентами у розмірі 28 080,00 (18 330,00 +9 750,00) доларів США.

Судом встановлено, що підтверджується і сторонами спору, що ОСОБА_2 в рахунок заборгованості за позикою було сплачено позивачці наступні суми: 05.11.2008 року 750,00 доларів США, 05.11.2008 року 1148,00 доларів США, 31.01.2010 року 2 000,00 доларів США, 11.11.2010 року 1000,00 доларів США, 25.04.2012 року 4 000,00 доларів США, 07.08.2013 року 15 800,00 доларів США, 07.08.2014 року 4 444,00 доларів США, а всього 29 142,00 доларів США.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що за договором позики від 05.10.2006 року відповідач ОСОБА_2, сплативши 29 142,00 доларів США, розрахувався з позивачкою в повному обсязі, а відтак позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, суд критично оцінює доводи ОСОБА_1 щодо спричинення їй моральної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Отже, фактами, з якими матеріальний закон повязує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням відповідача, а також вини останнього в її заподіянні.

При цьому як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з подальшими змінами та доповненнями, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, що підпадають під дію законів, якими врегульовано такі зобовязання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки правовідносини, що виникли між позивачкою та відповідачем, є договірними, відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено, крім того відповідне зобовязання не передбачено також в умовах розписки, а відтак - відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.1046,1048 ЦК України, ст.ст.10,11,58,59, 60, 208, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м.Одеси. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

18.12.2015