Справа № 464/3165/15 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/4974/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Симець В.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5

представника третьої особи ЛКП «Під Зуброю» Батийовської І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та апеляційною скаргою ОСОБА_10 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 4 червня 2015 року у справі за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10, третя особа ЛКП «Під Зуброю» про демонтаж самочинно добудованого тамбура до квартири,-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 4 червня 2015 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10 демонтувати самочинно добудований тамбур до квартири НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на площі коридору загального користування будинку АДРЕСА_1. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10. Вважають його незаконним та таким, що відповідає вимогам закону. Мотивуючи тим, що суд порушив їх право на участь в судових засіданням, позбавив права на подачу клопотань, доказів та заперечувати проти позову, не повідомивши про дату, час і місце судового розгляду справи. Вказують, що вхідні двері, про які йдеться у розпорядженні, встановлені 20 років тому, приблизно у 1994 році, тому вважають, що сплив строк позовної давності, який встановлений у три роки. Просять застосувати до даних правовідносин позовну давність та скасувати оскаржуване рішення з ухваленням нового про відмову у позові.

Апелянт ОСОБА_10 в скарзі вказує на те, що позивач звертаючись до суду з позовом в заяві не вказав, яке саме його цивільне право порушено, не визнано або оспорюється. Якщо позивач звернувся в суд як орган влади на виконання своїх повноважень, то такі справи розглядаються адміністративними судами.

Зазначає, що суд зобов'язаний був зупинити розгляд справи, оскільки повідомлялось про те, що розпорядження №67 від 23.02.2015 року оскаржується в суді. Безпідставно покладено на неї обов'язок демонтувати двері, тоді як було встановлено в судовому засіданні, що такі були встановлені ОСОБА_11 та ОСОБА_12.

На підставі викладеного просять рішення суду скасувати, провадження у справі закрити.

При розгляді справи за апеляційними скаргами представник відповідачів ОСОБА_3, представники позивача та третьої особи висловились про законність рішення суду першої інстанції та просять апеляційні скарги відхилити. Додатково врахувати, що за наслідками розгляду адміністративного позову ОСОБА_10 про скасування розпорядження Сихівської районної адміністрації від 23.02.2015 року за № 67, судом 27.07.2015 року винесено постанову про відмову у задоволенні позову. Вказана постанова залишена без змін Апеляційним адміністративним судом Львівської області 27.10.2015 року. Апелянти брали участь в судових за сіданнях в тому числі заручившись правовою допомогою, тому мотиви апеляційних скарг про порушення судом їх прав, як учасників процесу необґрунтовані.

Інші учасники в судове засідання не з"явились, належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, про що до справи долучено розписки про отримання судових повісток в тому числі кожним апелянтам 17.10.2015 року. Заяв про причини неявки суду не надіслали, тому такі не можуть бути визнані поважними.

З врахуванням вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим продовжити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ч. 3 ст. 61 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються у розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, поселенні в таку згідно Ордеру № НОМЕР_3 від 04.04.1994р., у якій на даний час зареєстровані та постійно проживають. Дані обставини стверджуються даними довідки форми №2 з місця проживання про склад сім'ї і прописки № 593 виданої 16.03.2015р. ЛКП "Дністер". Право власності цих осіб на зазначене житло визнано і їх представником в суді апеляційної інстанції.

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10 є співвласники квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 (Свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 27.02.1996р.), копія якого надана суду апеляційної інстанції, що також відображено у довідці форми №2 з місця проживання про склад сім'ї і прописки № 594 виданою 16.03.2015р. ЛКП "Дністер".

Судом також встановлено, що відповідачі спільно здійснили самовільне влаштування (добудову) тамбура до квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на площі коридору загального користування будинку АДРЕСА_1, що стало підставою винесення адміністративною комісією при Сихівській районній адміністрації ЛМР постанов № 197 та № 198 від 25.12.2014р. про притягнення гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності за ст. 150 КУпАП з подальшим накладенням на кожного адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 34 грн. Зазначені постанови чинні.

Згідно з рішенням міжвідомчої комісії при Сихівській районної адміністрації ЛМР від 17.02.2015р., за результатами розгляду звернення ЛКП "Під Зуброю", надано висновок, згідно якого технічно неможливо експлуатувати самочинно добудований тамбур до квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на площі коридору загального користування у будинку на АДРЕСА_1, влаштування якого виконано без згоди мешканців будинку, належним чином розробленої та погодженої проектної документації та дозволу органу місцевого самоврядування, а відтак вказаний тамбур підлягає демонтажу.

Розпорядженням голови Сихівської районної адміністрації ЛМР від 23.02.2015р. №67 затверджено висновок міжвідомчої комісії про демонтаж самочинно добудованого тамбура та зобов'язано відповідачів в термін до 15.03.2015р. демонтувати вказану добудову.

Зазначене розпорядження прийняте у межах компетенції органу місцевого самоврядування, а тому підлягає виконанню, що обґрунтовано враховано судом першої інстанції.

Незважаючи на попередження, відповідачі розпорядження не виконали, що підтверджується актом комісії ЛКП "Під Зуброю" від 16.03.2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги Сихівської районної адміністрації, суд першої інстанції обґрунтовано врахував вищенаведені обставини та дійшов вірного висновку про підставність позовних вимог, оскільки встановив що відповідачі здійснили самовільне влаштування тамбура, без згоди мешканців будинку, без погодженої проектної документації та дозволу Сихівської районної адміністрації, відтак, зобов'язані демонтувати вказану добудову, що дає підстави для задоволення позову.

Суд підставно послався у рішенні на порушення відповідачами вимог ст. 152 ЖК України за змістом якої переобладнання і перепланування жилого будинку /квартири/, що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів. Вказана норма не дотримана відповідачами, тому суд обґрунтовано дійшов до висновку про задоволення позову Сихівської районної адміністрації.

Відповідно до п. 1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. №76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за №927/11207, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Згідно з п. 1.4.3. Правил до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

П.1.4.6. Правил передбачено, що власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

Абзацом 4 п.4 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими Постановою КМУ від 08.10.1992 р. №572, передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Відповідно до Положення про міжвідомчу комісію при районній адміністрації Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету від 25.05.2007 № 331 (зі змінами), до повноважень міжвідомчої комісії належить розгляд питання і надання технічних висновків про закладку існуючих і влаштування нових дверних та віконних прорізів, зміну напрямку відкриття дверей, влаштування комунальних вигод у житлових будинках, квартирах та ін.

Згідно з ст. 10 ЖК громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватись громадянами на шкоду інтересам суспільства.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з ч.ч.1,5 ст.319 ЦК України власник, володіючи, користуючись та розпоряджаючись своїм майном на власний розсуд не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності інших громадян, інтересам суспільства та ін.

Оскільки відповідачі у справі усі є співвласниками зазначених вище квартир, то суд обґрунтовано поклав на них обов»язок виконати роботи по демонтажу облаштованої перегородки спорудженої за спільною їх згодою.

Відповідно до ч. 2 ст.382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належить на праві спільної сумісної власності і приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Такі положення щодо прав співвласників багатоквартирних будинків підтриманні у рішенні Конституційного Суду України № 4 /2004 від 2 березня 2004 року та в рішенні №4-рп/2011 від 09 листопада 2011 року.

Колегія суддів вважає, що мотиви апеляційної скарги ОСОБА_10 про необґрунтованість вимог позивача, як органу місцевого самоврядування є спростованими і вважає, що позивачем вірно обрано захист свого права, оскільки демонтаж самовільно здійсненої прибудови тамбура до квартири є єдиним способом усунення порушень прав третіх осіб.

Мотиви апеляційної скарги про те, що вхідні двері, які суд зобов'язав демонтувати, встановлені 20 років тому, тому пропущений строк позовної давності, правильності висновків не спростовують, оскільки таке правопорушення продовжує мати місце, тобто є триваючим.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що даний позов є негаторний, і однією з особливостей цього позову є те, що позивачем негаторного позову може бути власник або володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження. Крім того, негаторний позов має на меті усунення триваючих порушень зазначених повноважень власника, а не тих, що мали місце в минулому, що обумовлює непоширення на вимоги за негаторним позовом строків позовної давності. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 ствердила, що незважаючи на те, що її довірителі є відповідачами у справі, наявна перегородка порушує їх права, оскільки з цього приводу постійно тривають конфлікти щодо користування облаштованим приміщенням з іншими відповідачами, оскільки приміщення заставлене меблями, облаштоване металевими дверима, а також на шляху евакуації зберігаються горючі матеріали, тому повністю визнають вимоги районної адміністрації, оскільки з врахуванням заперечень власників кв. НОМЕР_1 добровільно виконати розпорядження органу місцевого самоврядування неможливо.

Доводи скарги про те, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, до уваги колегією суддів не беруться, оскільки спір який виник між сторонами не є публічно-правовим.

Тому колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційних скарг та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, 313, п.1 ч. 1 ст. 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та апеляційну скаргу ОСОБА_10 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 4 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили .

Головуючий суддя

Судді