АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження: 22-ц/791/2137/2015 Єдиний унікальний номер справи: 667/3454/15-ц
Головуючий в І інстанції: Ігнатенко О.Й.
Категорія 19 Доповідач: Приходько Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року серпня місяця 20 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Приходько Л.А.

суддів Бездрабко В.О.

ОСОБА_1

при секретарі Гурову Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 18 червня 2015 року у справі

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних за несвоєчасне виконання рішення апеляційного суду Херсонської області від 13 березня 2014 року в частині задоволення його позовних вимог про стягнення з відповідачів понесених ним збитків та перерахунку орендної плати в загальній сумі по 74456.29грн з кожного. Просив стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на його користь з підстав визначених ч.2 ст. 625 ЦК України по 38847.70грн з кожного.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 18 червня 2015 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Під час розгляду справи представник апелянта ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі за обставинами викладеними у скарзі, просила рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4, адвокат ОСОБА_6, зазначив, що рішення суду, на його думку, є законним та обґрунтованим. Просив апеляційну скаргу відхилити рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Крім того, з рішення суду зобовязальні відносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Окрім того, відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватися проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Проте з таким висновком колегія судів погодитися не може.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання встановлює завдання, зокрема, майнової шкоди іншій особі.

Судом установлено, що рішенням Комсомольского районного суду м. Херсона від 15 січня 2014 року, яке в цій частині набрало законної сили, розірвано договір оренди нежитлового приміщення, розташованого на 2-ому поверсі по вул. Комкова, 89 у м. Херсоні, від 01 жовтня 2002 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 за № 31.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 13 березня 2014 року, яке набрало законної сили, частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розірвання договору оренди, стягнення збитків, моральної шкоди, перерахунку з оплати оренди та не отриманого прибутку. На користь позивача з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стягнуто збитки, які складаються з понесених витрат - по 3276.65грн. з кожного, збитки, які складаються з не отриманого прибутку - по 67681.5грн. з кожного, перерахунок орендної плати за період здійснення перешкод у користуванні предметом договору оренди по 2241.34грн. з кожного. Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Підставою для розірвання договору оренди нежитлового приміщення, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_7 та стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які в силу вимог ч.1 ст. 770 ЦК України, є правонаступниками орендодавця, збитків та перерахунку орендної плати, відповідно до зазначених вище судових рішень, є невиконання останніми умов договору оренди, створення перешкод для користування орендарем орендованим майном,в наслідок чого наймач не мав можливості користуватися орендованим майном за його призначенням.

Зазначене вище рішення апеляційного суду відповідачами до теперішнього часу не виконано. Вказана обставина підтверджується дослідженими судом доказами, та визнана особами, які беруть участь у справи, а тому в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такий правовий висновок зроблений Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 01 жовтня 2014 року у справі №113цс14, який, відповідно до ст. 3607 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи, що грошові кошти стягнуті з відповідачів в рахунок відшкодування збитків та зменшення орендної плати, заподіяних невиконанням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 умов договору оренди нежитлового приміщення та створення перешкод позивачу у користуванні орендованим майном, зобовязання за рішенням суду зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобовязанням.

Отже, на правовідносини, які виникли між сторонами, розповсюджуються положення ст. 625 ЦК України.

Таким чином у справі, рішення в якій переглядається, судом першої інстанції не правильно застосовано норми матеріального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Розмір інфляційних втрат та 3% річних колегія суддів визначає в межах заявлених позовних вимог за період з 14 березня 2014 року (наступний день після набрання рішення законної сили) до 31 березня 2015 року, а також з суми боргу в розмірі 73199.49грн. з кожного відповідача, яка складається з понесених витрат в розмірі 3276.65грн.,не отриманого прибутку в розмірі 67681.5грн. та перерахунку орендної плати в розмірі 2241.34грн.

Судові витрати, стягнуті за рішенням суду є компенсацією понесених стороною судових витрат, а не грошовим зобовязанням, тому на них положення ст. 625 ЦК України не розповсюджуються.

Втрати від інфляції розраховуються шляхом множення суми боргу на індекс інфляції мінус сума боргу, та становлять 35875.65грн (73199.49*149.011% 73199.49 = 35875.65).

3% річних розраховується шляхом множення суми боргу на 3% ділення на 365 днів та множення на кількість днів прострочення, та становить 2310.30грн (73199.49 *3% /365 *384 = 2310.30).

Отже загальна сума інфляційних втрат та 3% річних, яка підлягає стягненню з кожного відповідача становить 38185.95грн (35875.65+2310.30=38185.95).

Судові витрати понесені позивачем та документально підтверджені, в розмірі 1145,56грн. в силу вимог ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_2 в рівних частках по 572.78грн з кожного.

У задоволені решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Комсомольского районного суду м. Херсона від 18 червня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 втрати від інфляції та 3% річних в загальній сумі 38185,95грн.

Стягнути з ОСОБА_4на користь ОСОБА_2 втрати від інфляції та 3% річних в загальній сумі 38185,95грн.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати по 572,78грн. з кожного.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: