Справа № 159/7469/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Окостень І.В.
Провадження № 22-ц/773/1070/15 Категорія: 27 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Мудренко Л.І.,

при секретарі Концевич Я.О.,

з участю прокурора Лебедюк-Гудкової Т.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Ковельського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним договору карткового кредитного рахунку за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» ОСОБА_4 на рішення Ковельського міськрайонного суду від 26 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 26 травня 2015 року позов Ковельського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним договору карткового кредитного рахунку задоволено.

Ухвалено визнати недійсним договір про відкриття карткового кредитного рахунку, укладеного 16 травня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 акціонерним товариством комерційний банк Приватбанк.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» ОСОБА_4 покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила оскаржуване рішення суду в частині незадоволення судом заяви ОСОБА_3 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 травня 2008 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ Приватбанк із письмовою заявою-анкетою про відкриття кредитного карткового рахунку з кредитним лімітом в розмірі 700 грн., термін дії якого збігається з терміном дії платіжної картки, базовою відсотковою ставкою за кредитним лімітом 3 відсотки на місяць, з видачею кредитної картки типу Універсальна (а.с.1011). Того ж дня ПАТ КБ Приватбанк відкрито кредитний картковий рахунок на імя ОСОБА_2, видано платіжну картку № 4149 6053 7603 0409. Своїм особистим підписом ОСОБА_2 ствердив, що дана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, а також тарифами, з якими він ознайомився і згоден, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. 26 травня 2008 року ОСОБА_2 отримав кредитну картку Універсальна з пільговим кредитом 30 днів (а.с.11).

З наявних у матеріалах справи копій медичних документів судом також встановлено, що ОСОБА_2 з 1999 року є інвалідом з дитинства у звязку із наявним психічним захворюванням.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 09 жовтня 2014 року ОСОБА_2 визнано обмежено дієздатним та встановлено над ним піклування, піклувальником призначено ОСОБА_5Л.(а.с. 36-37).

Статтею 225 ЦК України визначено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті, - за позовом інших осіб, чиї права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин недієздатною, позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун.

Правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення правочину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 16 квітня 2015 року № 108, яка була призначена за ухвалою суду, комісією експертів визначено, що на момент укладення правочину 16 травня 2008 року із ПАТ Приватбанк про відкриття карткового рахунку ОСОБА_2 виявляв ознаки психічного розладу у формі легкої розумової відсталості з поведінковими розладами та не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними(а.с.38-41).

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність визнання недійсним правочину з підстав передбачених ст. 225 ЦК України та обґрунтовано задовольнив позов.

Покликання апелянта на те, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин положення ч. 1, 4, 5 ст. 216 та ч.3 ст. 226, ст. 1057-1 ЦК України, не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

За змістом ч. 3 ст. 226 ЦК України дієздатна сторона зобов'язана повернути опікунові недієздатної фізичної особи все одержане нею за цим правочином, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість майна за цінами, які існують на момент відшкодування. Опікун зобов'язаний повернути дієздатній стороні все одержане недієздатною фізичною особою за нікчемним правочином. Якщо майно не збереглося, опікун зобов'язаний відшкодувати його вартість, якщо вчиненню правочину або втраті майна, яке було предметом правочину, сприяла винна поведінка опікуна.

Судом першої інстанції встановлено, що на момент укладення договору карткового рахунку ОСОБА_2 був дієздатною фізичною особою, яка в момент вчинення вказаного правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, відтак визнано недійсним договір про відкриття карткового кредитного рахунку саме з підстав викладених у ст. 225 ЦК України, що не відноситься до категорії нікчемних правочинів. Оскільки норми ч. 4 ст. 216 та ч.3 ст. 226 ЦК України встановлюють наслідки недійсності нікчемного правочину вчиненого недієздатною фізичною особою відтак не можуть застосовуватись до даних правовідносин, а тому безпідставною є вимога банку про стягнення кредитних коштів в сумі 8659,26 грн. з опікуна ОСОБА_2, як правовий наслідок вчинення правочину недієздатною особою.

Також не підлягають застосуванню наслідки недійсності правочину, передбачені ч.1 ст. 216 ЦК України, оскільки вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена лише стороні недійсного правочину.

Крім того з виписки по рахунку (а.с.16-25) вбачається, що позичальником ОСОБА_2. повернуто отримані кредитні кошти без врахування відсотків за кредитом та штрафних санкцій за несвоєчасне повернення кредиту.

Не заслуговують на увагу покликання апелянта на застосування частини першої статті 1057-1 ЦК України до даних правовідносин, яка передбачає, що у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю.

Однак, матеріали справи не містять заяви ОСОБА_3 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про застосування наслідків недійсності правочину на підставі ст.1057-1 ЦК України. Подане відповідачем клопотання про стягнення кредитних коштів, нарахованих відсотків та пені з опікуна не є такою заявою оскільки заявлене на підставі ст.226 ЦК України.

Крім того, ст. 1057-1 ЦК України набрала чинності з 04 листопада 2012 року та поширюється на кредитні договори та договори застави, укладені після 04 листопада 2012 року, а тому не може застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки оспорюваний кредитний договір укладений у 2008 році.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства під час розгляду справи не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе судове рішення з одних лише формальних міркувань.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» ОСОБА_4 відхилити, а рішення Ковельського міськрайонного суду від 26 травня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді