У Х В А Л А

іменем україни

08 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Дем'яносова М.В., Колодійчука В.М.,

Маляренка А.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадової особи органу державної влади, за касаційною скаргою заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Державної казначейської служби України на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 24 березня 2009 року він зі своїми друзями знаходився біля перехрестя вулиць Перемоги і Сталеварів у м. Запоріжжі, де поряд відбувалась бійка між чоловіками, в якій вони участі не брали. Не розібравшись у цьому командир взводу № 2 роти № 5 патрульно-постової служби Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (далі - ППС Запорізького МУ ГУ МВС України в Запорізькій області) ОСОБА_4 завдав йому тілесні ушкодження, а начальник Орджонікідзевського районного відділу Запорізького МУ ГУ МВС України в Запорізькій області склав щодо нього протокол про адміністративне правопорушення, про опір працівникам міліції.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2009 року на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, проте в подальшому, 12 травня 2009 року, ця постанова була скасована апеляційним судом Запорізької області, а провадження у справі закрито у зв'язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2013 року, який набрав законної сили, працівника міліції, ОСОБА_4, визнано винним у завданні йому тілесних ушкоджень та засуджено за ч. 2 ст. 365 КК України.

Посилаючись на те, що зазначеними вище незаконними діями правоохоронних органів щодо його незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та побиття йому було завдано моральну шкоду, позивач просив стягнути з відповідачів цю шкоду у розмірі 250 тис. грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_3 за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з державного бюджету у розмірі 500 грн. на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Запорізького МУ ГУ МВС України в Запорізькій області на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 70 тис. грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2015 року рішення районного суду скасовано. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_3 за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з державного бюджету у розмірі 70 тис. грн. В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Запорізької області просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов та стягуючи моральну шкоду з державного бюджету та із Запорізького МУ ГУ МВС України в Запорізькій області, суд першої інстанції виходив із того, що засуджений ОСОБА_4 був працівником міліції і під час побиття позивача перебував при виконанні службових обов'язків і тому застосував ст. 1172 ЦК України, а за його незаконне притягнення до адміністративної відповідальності наступає відповідальність згідно із Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Скасовуючи рішення районного суду та частково задовольняючи позов шляхом відшкодування моральної шкоди за рахунок державного бюджету, апеляційний суд виходив із того, що відшкодування шкоди, завданої позивачу незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, так і ушкодженням його здоров'я працівником міліції, повинно здійснюватись за рахунок держави (Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ст. 25 Закону України «Про міліцію»).

Проте повністю з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 24 березня 2009 року ОСОБА_3. зі своїми друзями знаходився біля перехрестя вулиць Перемоги і Сталеварів у м. Запоріжжі, де поряд відбувалась бійка між чоловіками, в якій вони участі не брали. Не розібравшись у ситуації, силою доставивши позивача до Орджонікідзевського Р.В. Запорізького МУ ГУ МВС України, командир взводу № 2 роти № 5 ППС Запорізького МУ ГУ МВС України в Запорізькій області ОСОБА_4, перебуваючи при виконанні службових обов'язків, завдав ОСОБА_3 тілесні ушкодження.

Того ж дня начальником Орджонікідзевського районного відділу Запорізького МУ ГУ МВС України в Запорізькій області складено щодо ОСОБА_3 протокол про адміністративне правопорушення, інкримінувавши опір працівникам міліції.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2009 року ОСОБА_3 було визнано винним за ст. 173 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Проте в подальшому, 12 травня 2009 року, ця постанова була скасована апеляційним судом Запорізької області, а провадження у справі закрито у зв'язку з відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у завданні тілесних ушкоджень ОСОБА_3 та засуджено за ч. 2 ст. 365 КК України.

Статтями 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» визначено вичерпні переліки підстав для відшкодування шкоди, та випадків, за яких виникає право на відшкодування такої шкоди, до яких, зокрема, входить незаконне застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконна конфіскація майна, незаконне накладення штрафу.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про міліцію» дії працівника міліції можуть бути оскаржені у встановленому порядку до органів внутрішніх справ, суду або прокурору.

Згідно зі ст. 5 цього Закону працівники органів міліції несуть матеріальну відповідальність за шкоду, завдану незаконними діями або бездіяльністю в межах, встановлених законом.

Отже, зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач обгрунтував свої вимоги двома підставами: незаконне притягнення до адміністративної відповідальності, за яке наступає відповідальність згідно із Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»; неправомірні дії працівника міліції, у результаті чого йому завдано тілесні ушкодження, за що несе відповідальність орган міліції, в якому працював винний.

З системного аналізу наведених вище норм матеріального законодавства вбачається, що відшкодуванню за рахунок коштів Державного бюджету України підлягає шкода, завдана незаконним притягненням до адміністративної відповідальності згідно із законом, з а шкода, завдана працівником міліції, який перевищив свої службові обов'язки, відшкодовується на загальних підставах, передбачених ЦК України.

При цьому посилання апеляційного суду про те, що при побитті та завданні тілесних ушкоджень позивачу працівник міліції виконував свої службові обов'язки є неправильним.

Суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не врахував вироку суду, який набрав законної сили, яким ОСОБА_4 визнано винним у побитті позивача, не дав оцінки та не розмежував правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок незаконних дій працівників міліції (ушкодження здоров'я), та моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та накладення штрафу. Розмежування цих правових підстав має важливе значення, оскільки впливає на правові висновки.

Отже, апеляційний суд не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Колодійчук

А.В. Маляренко

І.М. Фаловська