Справа № 740/1788/15 Провадження № 22-ц/795/1788/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Олійник В. П. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка Є.М.,
суддів:Хромець Н.С., Острянського В.І.,
при секретарі:Мартиновій А.В.,
за участю:ОСОБА_5,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 серпня 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_5 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», стягнуто з відповідача на користь позивача 3141 долар 90 центів США в рахунок повернення банківського вкладу по Договору-Заяві №300937/41418/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті від 24 грудня 2013 року, 194 долари 58 центів США процентів по даному банківському вкладу за прострочений строк, 392 грн. 25 коп. трьох процентів річних по даному банківському вкладу; стягнуто з відповідача на користь позивача 4050 Євро в рахунок повернення банківського вкладу по Договору-Заяві №300937/5381/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в іноземній валюті від 19 січня 2015 року, 141 Євро 75 євроцентів процентів по даному банківському вкладу за прострочений строк, 359 грн. 37 коп. трьох процентів річних по даному банківському вкладу. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_5 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні пені та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апелянт посилається на те, що судом було безпідставно відмовлено у стягненні пені з відповідача. Так, апелянт наполягає на тому, що правовідносини банківського вкладу мають споживчий характер, є предметом регулювання Законом України «Про захист прав споживачів», а тому висновки суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» вчинені із порушенням норм матеріального права.

Апелянт вважає, що відповідач зобов'язаний сплатити їй пеню розмірі трьох відсотків від суми депозиту та нарахованих процентів за кожний день прострочення з часу, коли банк повинен був повернути вклади до дня винесення рішення, що становить на 23 липня 2015 року 19229,04 доларів США та 16402,50 Євро.

Також апелянт зазначає, що згідно ст.625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й три проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а том ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а заочне рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача, як споживача фінансових послуг, право якої на володіння своїм майном порушено, сум банківського вкладу, процентів по даним банківським вкладам за прострочений строк та трьох процентів річних. В той же час, суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимог про стягнення пені, оскільки після укладення вищезазначених договорів між сторонами виникли зобов'язальні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладених договорів банківських вкладів. Суд зазначає, що положення ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка встановлює відповідальність виконавця робіт (послуг) за її невиконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, наявних між сторонами відносин не регулюють, при цьому відповідач по даних правовідносинах несе відповідальність, передбачену ст.625 ЦК України.

Апеляційний суд повністю погоджується з даним висновком. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відсутні законні підстави для задоволення вимог про стягнення пені.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 грудня 2013 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір банківського вкладу згідно Договору-Заяви №300937/41418/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті, у розмірі 2350 доларів США, строком з 24 грудня 2013 року по 29 грудня 2014 року, на 11,10 % річних. Даний договір набуває чинності після його підписання сторонами з дня надходження коштів на вкладний рахунок і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором банківського вкладу (п.10 договору) (а.с.12, 13).

Внесення коштів у розмірі 2350 доларів США підтверджується квитанцією від 24 грудня 2013 року (а.с.14), в подальшому даний вклад поповнений позивачем на 3230 доларів США, що підтверджується квитанцією №45 від 22 січня 2014 року (а.с.15).

Згідно повідомлення відповідача від 21 липня 2015 року залишок коштів згідно даного договору-3141,90 доларів США, проценти з 30 грудня 2014 року по 20 липня 2015 року не нараховувались (а.с.56).

Також, 19 січня 2015 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір банківського вкладу по Договору-Заяві №300937/5381/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в іноземній валюті від 19 січня 2015 року на сум 4050 євро, строком з 19 січня 2015 року по 19 лютого 2015 року, зі сплатою 10,00% річних. Даний договір також набуває чинності після його підписання сторонами з дня надходження коштів на вкладний рахунок і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором банківського вкладу (п.10 договору) (а.с.16).

Внесення коштів підтверджується меморіальним валютним ордером №15205942 від 19 січня 2015 року (а.с.17).

Згідно повідомлення відповідача від 21 липня 2015 року залишок коштів по даному договору - 4050 євро, проценти з 21 березня 2015 року по 20 липня 2015 року не нараховувались (а.с.58).

Позивач неодноразово зверталась до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявами щодо повернення коштів (а.с.19, 20, 21, 22, 24), проте відповідач належним чином не реагував, відповіді банку від 27 лютого 2015 року (а.с.18), 14 квітня 2015 року (а.с.39) не містять конкретних шляхів вирішення спору.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до вимог ст.530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату).

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Заочне рішення суду оскаржується лише в частині стягнення пені за кожен день прострочення повернення депозитного вкладу, обґрунтовуючи своє право на стягнення даної пені, ОСОБА_5 посилалася на п.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надати послуги) згідно з договором, за кожен день(кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3 % від вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Умовами укладених між позивачем та відповідачем Договорів вкладу не передбачена сплата пені за порушення зобов'язання, отже вимоги ОСОБА_5 про стягнення пені, суперечать умовам договорів, тому суд правомірно відмовив у задоволенні вказаних вимог.

До правовідносин між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та споживачем ОСОБА_5, які виникли з приводу депозитного договору, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується лише в частині, не врегульованій нормами ЦК України та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності.

Оскільки ж неустойка у вигляді пені в якості забезпечення виконання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» грошових зобов'язань за Договорами-заявами від 24 грудня 2013 року та 19 січня 2015 року їх умовами не передбачалась, що було вільним волевиявленням сторін у відповідності до ст. 627 ЦК України, то і правових підстав для її стягнення суд не мав.

При вирішенні спору та ухваленні рішення суд першої інстанції виходив відповідно до ст.ст.10, 11, 60, 212, 213 ЦПК України із повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді 1 інстанції, визнає, що рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: