Номер провадження: 22-ц/785/550/15
Головуючий у першій інстанції Погрібний С. О.
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Шуліка Аліни Володимирівни (в інтересах публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", далі ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2014 року,

встановила:

18 березня 2014 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за кредитним договором, заборгованості за відсотками, штрафних санкцій та судових витрат.

В обгрунтування позову ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" послалось на те, що між сторонами 12 липня 2006 року укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_3 кредитні кошти в розмірі 2500 грн. під 30,00% на рік на суму залишку заборгованості, строком дії договору 12 місяців, із автоматичною пролонгацією в разі не звернення жодної зі сторони із відповідною вимогою про припинення договору. Позивач повністю та в строки виконав свої зобов'язання за кредитним договором, втім відповідач не виконав умови договору, не здійснював погашення кредиту та не сплачував відсотки за користування коштами, внаслідок чого позивач звернувся за захистом свого порушеного права до суду.

В судовому засіданні:

- представник позивача надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути позов за його відсутності;

- відповідач надала суду заяву, якою просила суд розглядати зазначену справу у її відсутність, відповідно до раніше поданих заперечень на позовну заяву просила відмовити у її задоволенні з огляду на її необґрунтованість, а також просила застосувати суд строки позовної давності.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Шуліка А.В. (в інтересах ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні вищевказаного позову, суд першої інстанції правильно, на підставі ст.ст. 253, 256, 267, 526, 530, 610, 611, 1049 ЦК України, виходив з наступного.

12 липня 2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н, що складається із заяви позичальника та умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до вказаного кредитного договору позивач отримала у кредит грошові кошти в розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком дії договору 12 місяців, із автоматичною пролонгацією в разі не звернення жодної зі сторони із відповідною вимогою про припинення договору.

Відповідачем ОСОБА_3 не виконані належним чином умови зазначеного договору, тобто не здійснювалось часткове погашення (сплата) кредиту та не сплачувались відсотки, у зв'язку із чим у відповідача перед позивачем виникла значна за розмірами заборгованість.

Згідно п. 8.6 умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн., а також п'ять відсотків від суми позову.

Відповідно до розрахунку заборгованість відповідача перед позивачем станом на 26 січня 2014 року складає 11556,92 грн., з яких:

- заборгованість за кредитом: 2 009,83 грн.;

- заборгованість за простроченими відсотками: 8 520,57 грн.;

- штраф (фіксована частина): 500 грн.;

- штраф (процентна складова): 526,52 грн.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки грошове зобов'язання виконано відповідачем не було, вона порушила вимоги ст. 1054 ЦК України, за якою позичальник зобов'язаний повернути банку суму кредиту в строки й у порядку, встановленому договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відносно заяви ОСОБА_3 про застосування судом строків позовної давності до вказаних правовідносин судом першої інстанції правильно враховано наступне.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно з п.п. 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона є дійсною до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH), а дія картки закінчилась у червні 2008 року.

При цьому, судова колегія зазначає, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Отже, враховуючи, що вищевказаний позов було подано 18 березня 2014 року, позивач пропустив строк позовної давності.

Зважаючи на те, що про його застосування заявлено стороною у спорі, районний суд дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог з наведених підстав.

На підставі вищевикладеного, судова колегія зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обов'язком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Шуліка Аліни Володимирівни (в інтересах публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК") - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко