У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за заявою Уманської міської ради Черкаської області, заінтересовані особи: Комунальне підприємство «Уманське РЕУ № 3», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання спадщини відумерлою, за касаційною скаргою Уманської міської ради Черкаської області на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Уманська міська рада Черкаської області звернулася до суду із заявою, у якій зазначала, що однокімнатна квартира № 21 загальною площею

29,9 кв. м по АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_7, яка з грудня 1997 року у вказані квартирі не проживала. ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Калінінграді Російської Федерації і у встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини після її смерті ніхто не звернувся.

Просила визнати спадщину - однокімнатну квартиру № 21 загальною площею 29,9 кв. м по АДРЕСА_1 відумерлою.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області

від 18 грудня 2014 року заяву задоволено. Визнано спадщину - квартиру АДРЕСА_1 відумерлою, після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та передано квартиру у власність Уманської міської ради Черкаської області.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого

2015 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області

від 18 грудня 2014 року скасовано, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі Уманська міська рада Черкаської області, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити рішення, яким заяву залишити без розгляду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Судами встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 02 вересня 1997 року ОСОБА_7 набула право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1

З грудня 1997 року ОСОБА_7 у вказаній квартирі не проживала, місце її проживання та перебування не було встановлено, у зв'язку з чим Уманським міським відділом Управління Міністерства внутрішніх справ України у Черкаській області заведено оперативно-розшукову справу категорії «Розшук» та встановлено, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Калінінграді Російської Федерації, про що 18 березня 2002 року за № 1516 в Реєстрації актів громадянського стану (далі - РАЦС) Калінінградської області по спеціальному відділу РАЦС адміністрації міського округу «міста Калінінград» зареєстрований актовий запис про смерть ОСОБА_7

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщини на її майно − однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Протягом встановленого законом шестимісячного строку на прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звернувся із заявою про прийняття спадщини.

Звертаючись до суду з позовом, Уманська міська рада Черкаської області посилалася на вимоги ст. 1277 ЦК України.

Відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму листі від 16 травня 2013 року за №24-753/0/4-13 роз'яснив, що із метою єдності правозастосовної практики і уникнення колізій щодо спадкування державою (ст. 555 ЦК Української РСР) та переходу спадщини, визнаної судом відумерлою, у власність територіальної громади (ст. 1277 ЦК України), правила абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України слід застосовувати, якщо спадщина відкрилась після 01 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування відповідно до норм ЦК Української РСР. Таким чином, сплив однорічного строку, встановленого ч. 2 ст. 1277 ЦК України та абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, може підлягати обчисленню, починаючи не раніше 01 липня 2003 року.

Відповідно до ст. 525 ЦК Української РСР, чинної на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, тобто - з ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до с. ст. 548, 549 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судами встановлено, що таких дій ніким із спадкоємців не було вчинено. Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК Української РСР було визначено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК Української РСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Про необхідність розгляду спору про право на вказане спадкове майно за правилами ЦК Української РСР звертав увагу і апеляційний суд Черкаської області у своєму рішенні від 21 травня 2014 року у справі за позовом Уманської міської ради до ОСОБА_4 про виселення з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення (а. с. 105−106).

Апеляційний суд обґрунтовано відмовив у позові. Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Уманської міської ради Черкаської області відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А., Євграфова Є.П.