Справа № 456/5777/13 Головуючий у 1 інстанції: Гулкевич О.В.
Провадження № 22-ц/783/2618/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ АКБ «Київ» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 жовтня 2014 року та апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 жовтня 2014 року та додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» про захист прав споживачів,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ АКБ «Київ» на користь ОСОБА_2 2156грн.46 коп., а також 243, 60 грн. судового збору в дохід держави.

Оскаржуваним додатковим рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 листопада 2014 року доповнено резолютивну частину рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 жовтня 2014 року наступним абзацом:

«У задоволенні решти позовних вимог відмовити».

Ухвалою суду від 24 листопада 2014 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про виправлення арифметичних помилок в судовому рішенні відмовлено.

Виправлено описку з ініціативи суду, допущену у рішенні Стрийського міськрайонного суду від 29.10.2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ АКБ «Київ» про захист прав споживача, та зазначено в мотивувальній частині рішення суду: «Стягненню підлягають три відсотки річних за період з 31.10.2010 року по 31.05.2011 року».

Ухвалою суду від 21 січня 2015 року заяву ОСОБА_2 про виправлення описок в додатковому рішенні суду задоволено частково.

Виправлено описку, допущену у резолютивній частині рішення від 29.10.2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ АКБ «Київ» про захист прав споживача та зазначено вірний розмір стягнутої суми в дужках після цифри 2156 (дві тисячі сто п»ятдесять шість) грн.46 коп.

Виправлено описку, допущену в мотивувальній частині додаткового рішення від 24.11.2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ АКБ «Київ» про захист прав споживача та зазначено наступне: «Рішенням суду позовні вимоги задоволено частково, стягнуто 3% річних в розмірі 2156,46 грн.».

Рішення та додаткове рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2

Рішення суду від 29 жовтня 2014 року оскаржив відповідач ПАТ АКБ «Київ».

Позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що вважає оскаржувані рішення незаконними та такими, що ухвалені з порушенням норм матеріального права. Посилається на те, що суд в порушення вимог ч.3 ст.533 та ч.2 ст.192 ЦК України провів підрахунок стягнення у національній валюті, тоді як слід було ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Вважає помилковим висновок суду, що індекс інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов»язання, яке визначене у гривні, оскільки норми ч.2 ст.625 ЦК України підлягають системному застосуванню не лише із ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», а й з ч.1 ст.51 «Про банки і банківську діяльність» та п.7.12.7.13 «Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах». Таким чином індекс інфляції за час прострочення нараховується на гривневий еквівалент іноземної валюти, що є простроченою сумою грошового зобов»язання банку-відповідача перед клієнтом позивачем, а виплата здійснюється за номіналом іноземної валюти, що визначається її офіційним курсом, встановленим НБУ на день платежу.

Просить рішення та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, врахувавши, що період прострочення становить з 21.04.2009 року до 01.06.2011 року та стягнути 2362, 48 доларів США з яких: 1769,96 доларів США інфляційні витрати за весь час прострочення, 529,52 долари США- три відсотки річних від простроченої суми.

Відповідач ПАТ КБ «Київ» в апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом порушено приписи ст.625 ЦК України щодо стягнення з банку трьох відсотків річних та не взято до уваги доказів наданих відповідачем. Судом проігноровано той факт, що сторонами було узгоджено інший розмір процентів та порядок їх нарахування про що зазначено в договорі. Суд не врахував того, що до договору про банківський вклад № 2008/295 від 08.07.2008 року було укладено додаткову угоду №3 від 08.01.2009 року, якою сторони погодили проведення нарахування процентів на залишок коштів по договору у розмірі 6000 доларів США за ставкою 15,5 % річних до моменту видачі вкладу. У зв»язку з цим на виконання вказаної додаткової угоди банком було донараховано відсотки у розмірі 2170, 85 доларів США за користування вкладом та перераховано всю суму на інший рахунок позивача в ПАТ «Європейський газовий банк», а відтак стягнення 3% річних за несвоєчасне перерахування коштів за період з 31.10.2010 року по 31.05.2011 року є незаконним та необґрунтованим, оскільки сторонами було погоджено умови перебування грошових коштів позивача на поточному рахунку у банку, а саме, визначено розмір та порядок нарахування відсотків.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення три відсотки річних в сумі 2156,46 грн. та судового збору в сумі 243, 60 грн.

Сторони в судове засідання не з»явилися, а тому відповідно до ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилося.

Враховуючи те, що сторони по справі належним чином повідомлені про день і час судового засідання про що свідчать поштові повідомлення, тому у відповідності до ст.305 ч.2 ЦПК України неявка сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін не підлягають до задоволення.

Із матеріалів справи встановлено, що згідно з рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.02.2011 року між Івано-Франківською філією АКБ «Київ» та ОСОБА_2 було укладено договір про обслуговування банківського рахунку в іноземній валюті, відповідно до якого останньому, як клієнту відкрито поточний рахунок в іноземній валюті № 5401.

14 квітня 2009 року між ОСОБА_2 та ТзОВ КБ «Арма» був укладений договір № БР-07/64 про обслуговування банківського рахунку № 26200608.

21 квітня 2009 року ОСОБА_2 звернувся до АКБ «Київ» про закриття поточного рахунку та перерахунок залишку коштів на рахунок № 26200608, відкритого у ТзОВ КБ «Арма».

17 червня 2010 року ОСОБА_2 уклав договір банківського рахунку № 1649 з ПАТ «Європейський газовий банк», відповідно до якого банк відкрив позивачу рахунок № 49 в національній та іноземній валюті.

Листом від 25 червня 2010 року ОСОБА_2 звернувся до Івано-Франківської філії АКБ «Київ» про перерахування залишку коштів на його банківський рахунок № 649, відкритий у ПАТ «Європейський газовий банк» (АТ «Єврогазбанк»). Зазначеним рішенням суду від 18.02.2011 року зобов»язано ПАТ «АКБ «Київ» здійснити перерахування залишку коштів в іноземній валюті - доларах США з рахунку № 5401 на рахунок № 649 у ПАТ «Європейський газовий банк».

Із даних про рух коштів по рахунку з 07.05.2011 року по 15.07.2011 року та виписки по особовому рахунку за 01.06.2011 року, що видані АТ «Єврогазбанк» залишок коштів було перераховано на рахунок № 649 лише 01 червня 2011 року.

Вирішуючи питання позивача про стягнення інфляційних коштів та відмову у цьому, суд першої інстанції підставно виходив із норм Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-Х11 « Про індексацію грошових доходів населення» та постановив законне рішення згідно якого зазначено, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Відтак норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов»язання, яке визначене у гривні.

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У роз»ясненнях постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» п.14 зазначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК України платіжним засобом, обов»язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця України - гривня. У зв»язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню цифрами і словами у грошовій одиниці України -гривні.

Щодо доводів відповідача про стягнення трьох процентів річних, колегія суддів не погоджується з такими та вважає, що апеляційна скарга в цій частині не підлягає до задоволення.

Статтею 625 ч.2 ЦК України прописано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доводи апелянта про те, що між сторонами було досягнуто угоди про встановлення 15,5 відсотка річних, а відтак нарахування трьох відсотків річних є недоцільним спростовується наступним:

Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов»язання. Так як кошти, які знаходилися на рахунку позивача № 5401 в Івано-Франківській філії АКБ «Київ» були перераховані на вимогу від 25.06.2010 року ( рішення суду про зобов»язання перерахувати ці кошти від 18.02.2011 року) останнього на поточний рахунок позивача № 649 у ПАТ «Європейський газовий банк» лише 01 червня 2011 року, а відтак банк повинен нести додаткові витрати як відповідальність за несвоєчасне виконання вимог кредитора.

Виходячи із вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду.

Згідно статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, - колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 жовтня 2014 року та додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 листопада 2014 року в і д х и л и т и .

Апеляційну скаргу ПАТ АКБ «Київ» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 жовтня 2014 року в і д х и л и т и .

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 жовтня 2014 року та додаткове рішення від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин