У х в а л а

іменем україни

24 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі суддів:

Касьяна О.П., ПоповичО.В., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державного науково-дослідного інституту організації і механізації шахтного будівництва про усунення перешкод в користуванні майном та стягнення коштів за касаційною скаргою заступника прокурора Харківської області на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 10 липня 2007 року є власником нежитлових приміщень першого поверху №№ 23, 24 площею 126,0 кв. м, другого поверху №№ 1 - 11 площею 2 697,5 кв. м, третього поверху №№ 1 - 31 площею 1251,6 кв. м у будівлі під літ. «В-3» загальною площею 4 075,1 кв. м, розташованих у АДРЕСА_1.

9 жовтня 2009 року між ним та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5) укладено договір оренди нерухомого майна. Проте через те, що працівниками відповідача чиняться перешкоди в доступі до вказаних приміщень, ОСОБА_4 не зміг виконати умови договору та передати в користування орендарю нерухоме майно. У зв'язку з цим він сплатив ФОП ОСОБА_5 передбачений умовами договору штраф в розмірі 102 тис. грн, що є його реальними збитками.

Крім того, що за договором оренди він планував отримувати орендну плату, яку не отримав, тому з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача також 2 448 тис. грн упущеної вигоди.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30 липня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Зобов'язано Державне підприємство «Науково-технічний центр «Вуглеінновація» усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_4 права користування належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями першого поверху №№ 23, 24 площею 126,0 кв. м, другого поверху №№ 1 - 11 площею 2697,5 кв. м, третього поверху №№ 1 - 31 площею 1251,6 кв. м у будівлі під літ. «В-3» загальною площею 4075,1 кв. м, розташованих в АДРЕСА_1. Стягнуто з Державного підприємства «Науково-технічний центр «Вуглеінновація» на користь ОСОБА_4 2 652 грн завданих збитків. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заступник прокурора Харківської області просить скасувати судові рішення й відмовити в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суди на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. ст. 57-59, 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що позивач є власником нерухомого майна, щодо якого уклав договір оренди, маючи намір отримати орендну плату. Проте з вини та протиправних дій відповідача його не було допущено до своїх приміщень, він не зміг забезпечити доступ орендаря до приміщень, у зв'язку з чим сплатив йому штраф, передбачений договором оренди, та не отримав визначену умовами договору орендну плату, на яку як власник майна розраховував. При цьому суди вірно врахували, що позивач допустимими та належними доказами довів завдання йому реальних збитків і упущеної вигоди, вчиняв дії та належні заходи, аби його зобов'язання було виконане, а також вірно застосували норми матеріального права, які регулюють захист права власності та відшкодування збитків.

Доводи касаційної скарги прокурора стосуються виключно незаконності набуття ОСОБА_4 права власності на спірні нежитлові приміщення і доводів щодо незаконності рішення про відшкодування збитків не містять. Проте такі доводи є безпідставними, оскільки в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, а договір купівлі-продажу позивачем майна є дійсним, не оспореним. Крім того, норми ст. ст. 317, 319, 321, 386 ЦК України гарантують власнику надійний захист права власності, а в разі порушення прав власника - право вимагати відшкодування шкоди.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу та залишити ухвалу апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.П. Касьян

О.В.Попович

В.О.Савченко