Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 234/1394/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Кравченко О.Ю.
Провадження № 22-ц/778/3329/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 на ухвалу судді Краматорського міського суду Донецької області від 27 березня 2015 року про повернення позовної заяви по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ТДВ СК «КРЕДО» про захист прав споживачів шляхом стягнення страхових виплат, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ТДВ СК «КРЕДО» про захист прав споживачів шляхом стягнення страхових виплат та просили стягнути з ТДВ СК «КРЕДО» на користь ОСОБА_3 страхові виплати за спричинену матеріальну шкоду в розмірі 49500 грн., з ТДВ СК «КРЕДО» на користь ОСОБА_4 страхові виплати за спричинену матеріальну шкоду в розмірі 2120 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Ухвалою судді Краматорського міського суду Донецької області від 27 березня 2015 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачам.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою судді, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати ухвалу судді та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Пунктом 3 частини 1 статті 312 ЦПК України передбачено, що, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, зазначив, що ухвалою судді Краматорського міського суду Донецької області позовну заяву було залишено без руху у звязку з відсутністю документу, що підтверджує сплату судового збору, позивачами зазначені недоліки позовної заяви у наданий строк не усунуті.

В апеляційній скарзі апелянти, не погоджуючись із розміром судового збору, посилаються на звільнення від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та порушення норм процесуального права при постановлення ухвали судді від 11 лютого 2015 року про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч.3 ст. 22 ЦПК України споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачі, посилаючись на положення ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просили стягнути з відповідача - ТДВ СК «КРЕДО» матеріальну та моральну шкоду, заподіяну у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 12 червня 2014 року, життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За положеннями ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (пункт 22.1). Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону.

Згідно з розясненнями, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», судам слід мати на увазі, що до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

З огляду на викладене, суддя першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що спірні правовідносини сторін регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а не Законом України « Про добровільне страхування», а тому не має підстав для застосування до цих правовідносин положень Закону України «Про захист прав споживачів» в частині сплати судового збору.

Доводи апеляційної скарги про часткове визнання судом першої інстанції поширення на правовідносини, що виникли між сторонами, дії Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки судом була застосована норма ч.5 ст. 110 ЦПК України, не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Як вбачається зі змісту ухвали, суддя не посилався на ч. 5 ст. 110 ЦПК України, а, дійшовши висновку про те, що позивачі просять стягнути на їх користь заподіяну матеріальну та моральну шкоду, правомірно виходив з вимог ч. 3 ст. 110 ЦПК України, згідно якої позови про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, чи шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, або за місцем завдання шкоди.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільняться від сплати судового збору за подання позову в частині стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя.

Як вбачається зі змісту ухвали, суддя, залишаючи позовну заяву без руху, визначаючи розмір судового збору за вимоги немайнового характеру, не звернув уваги, що зазначені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди позивач пов'язує із заподіянням ушкодженням здоровя, та виходив із необхідності сплати судового збору в розмірі 243 грн.60 коп.

З огляду на викладене, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України ухвала судді підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу судді Краматорського міського суду Донецької області від 27 березня 2015 року у цій справі скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженн в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: