АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/2014/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 2033/1957/2012 Бондарєва І.В.
Категорія: договірні Доповідач -Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого , судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Зазулинської Т.П.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю» Фінансова компанія «Єврокапітал» та ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14 січня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокапітал» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про розірвання договору, стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокапітал» про захист прав споживачів, визнання договору частково недійсним, визнання договору виконаним,-

ВСТАНОВИЛА:

16 березня 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю» Фінансова компанія «Єврокапітал» ( далі ТОВ «ФК «Єврокапітал») звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором ( з забезпеченням) № 406 від 03.03.2008 року ( далі Договір) у розмірі 32347,35 грн., яка складається ; із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 13 894,60 грн., по відсоткам у розмірі 4 509,37 грн., щомісячної плати за обслуговування кредиту у відсотках у розмірі 860,34 грн., пені у розмірі 962,93 грн., штрафу у розмірі 1 209,39 грн., та плати за обслуговування кредиту згідно п.2.2.3 кредитного договору у розмірі 10 910,72 грн. та судові витрати у справі, а також розірвати зазначений кредитний договір.

Свої вимоги, з посиланням на умови зазначеного кредитного договору, ст.ст. 1054, 526, 611 , 549, 623, 625 ЦК України обґрунтовує тим, що за умовами зазначеного договору ТОВ «ФК Єврокапітал» надало, а відповідач отримала кредит у розмірі 33090,00 грн. для оплати транспортного засобу , термін сплати якого встановлено не пізніше 03.03.2011 року та свої зобов»язання виконала недобросовісно, у зв»язку з чим має зазначену заборгованість.

ОСОБА_3 позовні вимоги позивача не визнала, 16.05.2012 року звернулась до суду із зустрічним позовом в якому, з урахуванням доповнень позовних вимог просить визнати зазначений вище Договір виконаним та визнати недійсними п.2.2.3 та п.3.2 його умов.

Свої зустрічні позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона належним чином сплачувала кредит за вказаним Договором (основну частину боргу, проценти та плату за обслуговування кредиту), навіть з відступленням від графіку платежів у бік збільшення сум оплати, з метою якнайшвидшого погашення кредиту. В додатку №1 до кредитного договору вказано, що плата за обслуговування кредиту становить незмінно 66,18 грн. на місяць на весь час дії кредитного договору, проте відповідач самостійно, без письмового погодження з позивачем, підвищив плату за обслуговування кредиту більше ніж у 10 разів. Вважає несправедливим завуальоване вміщення в текст договору (п.2.2.3) формули розрахунку плати за обслуговування кредиту з урахуванням зміни курсу НБУ долара США. Крім того,зазначає, що діючим законодавством взагалі не передбачена плата за обслуговування кредиту. Також вказує на те, що їй не було нічого відомо про те, що відповідач не зараховував сплачені нею кошти на погашення тіла кредиту. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що п.3.2. кредитного договору передбачає черговість зарахування коштів, де погашення суми (тіла) кредиту знаходиться аж на останньому, дев'ятому місці. При укладанні договору співробітники ТОВ запевнили її, що ні в якому разі неможливо змінити жодний пункт договору та на її думку, відповідач штучно, зловживаючи своїми правами, створив таку ситуацію, коли при незначному відхиленні від графіку погашення кредиту в окремому місяці гроші зараховувались на вигадані так звані штрафні санкції, неустойки. Вважає такі зобов'язання жорстокими та несправедливими, а включення до Договору п.3.2 недобросовісними, що призвело до дисбалансу її прав та обов'язків на її шкоду (т.1 а.с.43,62).

По вказаній справі Фрунзенським районним судом м.Харкова 29 квітня 2013 року ухвалювалось рішення, яким були повністю задоволені позовні вимоги позивача за первісним позовом та відмовлено в задоволенні зустрічного позову та вказане рішення суду було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 жовтня ( т.1 а.с.154-161,204-212).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 12 лютого 2014 року вказані судові рішення суду першої та апеляційної інстанції були скасовані та справа повернута до суду першої інстанції на новий розгляд ( т.1 а.с.235-237).

15 квітня 2014 року представник позивача за первісним позовом звернувся до суду з заявою про застосування до зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 строку позовної давності .

В заяві, посилаючись на те, що про нарахування плати за користування кредиту відповідно до п. 2. 2 .3 умов Договору позивач знала при підписанні зазначеного договору, а 05.01.2009 року ОСОБА_3 повідомлялась за допомогою СМС повідомлень на її телефонний номер щодо проведення нарахування за вказаним пунктом умов договору та з цієї дати починається перебіг строку позовної давності, який закінчився 05.01.2012 року, зазначає, що є підставою для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог ( т.2 а.с.9).

23.06.2014 року в запереченнях на позов ТОВ «ФК «Єврокапітал», представник ОСОБА_3, посилаючись на безпідставність вимог позивача за первісним позовом, а також на вимоги ч.5 ст.267 ЦК України, просить визнати суд поважними причини пропуску позивача за зустрічним позовом строку позовної давності та захистити її права , посилаючись на те, що з дати здійснення останнього платежу за Договором ще не минуло 3 роки та ОСОБА_3 не могла і допустити, що добросовісно повертаючи кредит, відсотки , позивач за первісним позовом буде намагатись стягнути з неї подвійну суму кредиту та відсотків і не могла передбачити , що пункти 2.2.3 та 3.2. умов договору , про незаконність яких вказав в постанові Верховний суд України, можуть порушувати її права та саме тоді, коли отримала первісний позов по цій справі - вона і дізналась про порушення її прав. ( т.2 а.с.33-34).

Ухвалою суду першої інстанції від 27 серпня 2014 року позовна заява позивача за первісним позовом була залишена без розгляду та у справі 27.08.2014 року було ухвалено заочне рішення за позовом ОСОБА_3 ( т.2 а.с.50 51,55-58).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09 жовтня 2014 року зазначена ухвала суду була скасована та справа за позовом ТОВ про розірвання кредитного договору стягнення заборгованості направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду ( т.2 а.с.88-89).

Ухвалою суду першої інстанції від 10 грудня 2014 року зазначене заочне рішення суду було скасовано за заявою товариства ( т.2 а.с.111).

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14 січня 2015 року зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Суд визнав недійсним п.2.2.3 вказаного Договору та стягнув з ТОВ «ФК «Єврокапітал » на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн..

Суд задовольнив частково позовні вимоги ТОВ ФК Єврокапітал» та розірвав зазначений договір і стягнув зі ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «Єврокапітал» заборгованість за вказаним Договором у розмірі 20 227 грн. 24 коп. та судовий збір у розмірі 243,60 грн..

Суд відмовив у задоволенні іншої частини позовних вимог ТОВ «ФК «Єврокапітал» та зустрічних позовних вимог ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Єврокапітал» просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення , яким повністю задовольнити його позовні вимоги та відмовити в задоволенні зустрічним позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує безпідставним незастосування судом першої інстанції до зустрічних позовних вимог строку позовної давності та зазначає, що про порушення свого права, а саме: про включення до кредитного договору п.2.2.3 умов ОСОБА_3 могла довідатись при укладанні зазначеного договору ще 03.03.2008 року, а також з 05.01.2009 року, коли повідомлялась ТОВ «ФК «Єврокапітал» повідомлялась за допомогою СМС - повідомлення на її телефонний номер, щодо проведення нарахування за вказаним пунктом умов договору та що передбачено п.10.16 умов договору, а з зустрічним позовом звернулась за межами строку позовної давності, що у відповідності до ст. 267 ЦК України,є підставою для відмови в задоволенні її позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні її зустрічних позовних вимог та в частині задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Єврокапітал» та в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі її зустрічні позовні вимоги та відмовити ТОВ «ФК Єврокапітал» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам та неправильним застосування судом норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує необгрнутованим незастосуванням до її вимог щодо визнання недійсним п. 3.2. умов Договору частин 2 та 5 ст. 11, частин 1, 2 та 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів » та вважає, що вказаний пункт умов договору суперечить зазначеним нормам матеріального права та є несправедливим, а також зазначає. що суд першої інстанції визнавши п.2.2.3. умов Договору недійсним, не врахував, що за цим пунктом нею сплачено позивачу за первісним позовом 9977, 44 грн.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання суду апеляційної інстанції повторно не з»явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення про вручення їм судових повісток ( т.3 а.с.17-18, 32-33). Про причини неявки суд не повідомили.

Згідно до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

За таких обставин судова колегія вважає за необхідне розглянути справу за відсутності зазначених осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ТОВ «ФК Єврокапітал», перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга ТОВ «ФК «Єврокапітал» не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_3 - підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 та визнаючи недійсним пункт 2.2.3 умов зазначеного договору, суд першої інстанції, з посиланням на вимоги ч.5 ст. 267, ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215, ч.5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», правові позиції, які викладені в постанові Верховного суду України від 25.09.2013 року по справі № 6-80 цс 13, визнаючи поважними причини пропущення позивачем за зустрічним позовом позовної давності , а її порушене право таким, що підлягає захисту, виходив з того, що вказані умови є несправедливими.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні зустрічних позовних вимог щодо визнання недійсним п.3.2. умов зазначеного Договору, суд першої інстанції , з посиланням на ст. 627, ч.1 ст. 628 ЦК України, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання недійсним вказаного пункту умов договору.

При цьому, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 03.03.2008 року між ТОВ «ФК «Єврокапітал» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір ( з забезпеченням ) № 406, відповідно до п.1.1 умов якого зазначена фінансова установа надала, а ОСОБА_3 отримала кредит в сумі 33 090,00 грн., для оплати автотранспортного засобу, зі строком погашення кредиту, встановленим Графіком платежів, який є додатком №1 до цього договору, але не пізніше 03.03.2011 року.

При цьому позичальник зобов'язалась своєчасно та в повному обсязі повернути суму кредиту, сплатити кредитодавцю всі передбачені цим кредитним договором проценти за користування кредитом, плату за обслуговування кредиту та виконати всі інші грошові зобов'язання, передбачені цим договором.

Згідно п.п.2.1, 2.2.1 Договору, за користування кредитними коштами позичальник сплачує кредитодавцю проценти за користування кредитом у розмірі 14,75% річних від непогашеної суми кредиту, плату за надання кредиту у розмірі 2% від суми кредиту, яка сплачується одноразово у день підписання цього договору.

Пунктом 2.2.3 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний сплачувати плату за обслуговування кредиту, яка у випадку перевищення коефіцієнта зміни курсу НБУ долара США до гривні більше ніж 1,01 обчислюється за встановленою в договорі формулою:

Якщо коефіцієнт зміни курсу НБУ долара США до гривні Кн/Ко>=1,01, тоді

Плата за обслуговування кредиту = СК*ОК+(ЩП*Кн)/Ко - ЩП, інакше = СК*ОК, де Кн - курс НБУ долара США до гривні на дату розрахунку плати за обслуговування кредиту;

Ко - курс НБУ долара США до гривні на дату підписання Кредитного договору;

СК - Сума кредиту згідно Кредитного договору;

ЩП - щомісячний платіж згідно Графіку платежів передбаченого Кредитним договором;

ОК - розмір щомісячної плати за обслуговування кредиту в відсотках.

Вказаним пунктом договору також встановлено, що згідно умов цього договору розмір ОК дорівнює 0,20%.

Таким чином , сторони при укладанні вказаного договору встановили, що плата за обслуговування кредиту становить 66,18 грн. щомісячно на весь період дії договору, що підтверджено у підписаному сторонами графіку платежів (додаток 1Договору).

Пунктом 3.2 договору передбачено таке: будь-які кошти, отримані кредитодавцем від позичальника, зараховуються як погашення зобов'язань позичальника (у разі їх наявності) у дату чергового здійснення щомісячного платежу згідно з графіком в наступному порядку: в першу чергу - неустойка згідно з п.п. 7.2, 7.3 договору; в другу чергу - прострочені плати; в третю чергу- прострочена плата за обслуговування кредиту, яка підлягає оплаті як частина щомісячного платежу за попередні платіжні періоди, при цьому більш ранній борг погашається першим; в четверту чергу - прострочені проценти за користуванням кредиту, які підлягають оплаті як частина щомісячного платежу за попередні платіжні періоди, при цьому більш ранній борг погашається першим; в п'яту чергу - прострочена сума кредиту, яка підлягає оплаті як частина щомісячного платежу за попередні платіжні періоди, при цьому більш ранній борг погашається першим; в шосту чергу - поточні плати; в сьому чергу плата за обслуговування, яка становить частину щомісячного платежу, що підлягає сплаті в поточному платіжному періоді; у восьму чергу - проценти за користування кредитом, які становлять частину щомісячного платежу, яка підлягає сплаті в поточному платіжному періоді; в дев'яту чергу - сума кредиту, яка становить частину щомісячного платежу, що підлягає сплаті в поточному платіжному періоді.

Погашення позичальником зобов'язань кожної наступної черги відбувається виключно після повного погашення зобов'язань кожної попередньої черги. Сторони встановлюють, що кредитодавець має право самостійно зараховувати кошти, які спрямовані позичальником на погашення зобов'язань, згідно із встановленою черговістю ( т.1 а.с.7-12).

Підписаний сторонами графік платежів свідчить про те, що сторони при його підписанні встановили, що щомісячні платежі позивальника , які включать в себе сплату процентів та плату за обслуговування кредиту в розмірі 66, 18 грн. на місяць становлять з 03.04.2008 року по 03.02.2011 року по 1209,21 грн. щомісячно, а 03.03.2011 року -1210,13 грн. та загальний розмір кредитних коштів, які ОСОБА_3 зобов»язувалась повернути , становить 43 532, 48 грн.

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наданим ТОВ «ФК Єврокапітал» розрахунком заборгованості за вказаним Договором, що останній платіж у розмірі 1500 грн. був здійснений позивачем 27.10.10 року, при цьому загальна сума її платежів склала 45 829, 27 грн. ( т.1 а.с.13-16).

Зазначений розрахунок також свідчить про те, що починаючи з листопада 2008 р., відповідачеві до сплати нараховувалась як плата за обслуговування кредиту у розмірі по 66,18 грн. щомісяця, зазначена у Графіку платежів, так і плата за обслуговування кредиту, згідно п.2.2.3 кредитного договору, яка щомісяця змінювалась .

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

В ч. 5 ст. 11 та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що до договорів із споживчими про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

В правових позиціях, які висловлені в постанові Верховного суду України від 25 вересня 2013 року по справі № 6-80 цс 13, які у відповідності до вимог ст.. 360-7, є обов»язковими для всіх судів України, зазначено, що за правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

За положеннями частини п'ятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення є несправедливими і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними.

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про наявність підстав для визнання пункту 2.2.3 умов Договору недійсним.

В ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно до вимог ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась, або повинна була довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частин 4 та 5 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Матеріали справи свідчать про те, що при підписанні вказаного Договору 03.03.2008 року позивач , не будучи фахівцем в галузі економіки та фінансових послуг , не знала та і не могла знати, що зазначений пункт умов договору може порушувати її права.

Матеріали справи також свідчать про те, що у січні 2009 року ОСОБА_3 отримала від позивача за первісним позовом смс-повідомлення на вказаний нею у анкеті позичальника мобільний телефон, надіслання якого передбачено пунктом 10.16 умов Договору про те, що у зв»язку зі зростанням курсу долара США на підставі п.2.2.3. її платіж становить 1843,75 грн. ( т.1 а.с.18, т.2 а.с.12 ).

Вказані обставини свідчать про те, що позивач повинна була дізнатись про порушення свого права зазначеними вище умовами договору 05.01.2009 року, тоді як у суд з зазначеним зустрічним позовом звернулась 16.05.2012 року, тобто з пропуском встановленого ч.1 ст. 261 ЦК України строку.

Однак враховуючи той факт, що доказів, які б свідчили про те, що після січня 2009 року позивач за первісним позовом, до звернення його у суд 16 березня 2012 року, повідомляв ОСОБА_3 про виникнення у неї заборгованості за вказаним кредитним договором, хоча останній платіж нею був здійснений 27.10.2010 року , він суду не надав. Як свідчить розрахунок заборгованості за вказаним Договором наявна у ОСОБА_3 заборгованість виникла саме у зв»язку з несплатою нею грошових коштів, які передбачені п. 2.2.3 умов договору, а сплачені нею щомісячні платежі , у першу чергу позивач зараховував саме на погашення нарахованих грошових коштів за пунктом 2.2.3 умов договору, про що свідчить наданий ним розрахунок ( т.1 а.с.13-16).

Таким чином, зазначені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_3 повинна була, однак враховуючи, що не є фахівцем в галузі права , економіки та фінансів, не могла допустити, що добросовісно повертаючи кредит, відсотки та 66,18 грн. грошових коштів за користування кредитом, пункт 2.2.3 порушує її права та саме тоді, коли отримала первісний позов по цій справі - фактично дізналась як про наявність нарахованої позивачем заборгованості , так і про порушення її прав.

З огляду на наведене, судова колегія погоджується з висновком суду щодо наявності підстав для визнання поважними причини пропущення ОСОБА_3 позовної давності та захисту її порушеного права , шляхом визнання недійсним пункту 2.2.3 умов Договору.

Доводи, викладені ТОВ «ФК «Єврокапітал» в апеляційній скарзі, вказаних висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення в цій частині

Судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання пункту 3.2. умов договору недійсним, оскільки, підписуючи зазначений договір та будучи вільною у визначенні умов договору, ОСОБА_3 погодилась з передбаченою зазначеним пунктом його умов зміну черговості зарахування платежів.

Доводи, викладені ОСОБА_3 в апеляційній скарзі в цій частині рішення суду першої інстанції не спростовують , були предметом їх розгляду судом першої інстанції, яким суд дав належну оцінку та не дають підстав для скасування чи зміни рішення в цій частині.

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «ФК «Єврокапітал», розриваючи зазначений Договір та стягуючи зі ОСОБА_3 на його користь виниклу станом на 29.02.2012 року заборгованість за кредитним договором в сумі 20227,24 грн., за виключенням нарахованих позивачем за первісним позовом 10910,72 грн. за пунктом 2.2.3. умов договору та штрафу в розмірі 1209,39 грн., суд першої інстанції , з посиланням на вимоги ст. 1054, 1049, 526, 611 ЦК України , виходив з доведеності вказаних позовних вимог, а відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні зустрічних позовних вимог щодо визнання зазначеного Договору виконаним, суд першої інстанції виходив з наявності у неї зазначеної заборгованості.

Однак погодитись з таким висновком суду не можна, виходячи з наступного.

Згідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю.

Визнаючи пункт 2.2.3. умов Договору недійсним, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заборгованість за вказаним Договором виникла у ОСОБА_3 саме у зв»язку з нарахуванням ТОВ «ФК «Єврокапітал», починаючи з листопада 2008 року передбаченої зазначеним пунктом плати за обслуговування кредиту.

Так, як свідчить графік погашення кредиту , відсотків та 66,18 грн. грошових коштів за користування кредитом ( додаток №1 до Договору ОСОБА_3 повинна сплачувати кожного 03 числа місяця в період з 03.04.3008 року по 03.03.2011 року кредиту, відсотків та 66, 18 грн. плати за користування кредитом на загальну суму 43 532,48 грн. ( т.1 а.с.12).

Як свідчить наданий позивачем за первісним позовом розрахунок заборгованості за Договором, ОСОБА_3 в період з 03.03.2008 року по 27. 10. 2010 року щомісячно сплачувались платежі , а саме : 04 березня 2008 року в сумі 724,80 грн.; 03 квітня, 08 травня, 11 червня, 11 липня, 12 серпня, 10 вересня та 13жовтня 2008 року по 1209,21 грн. щомісячно, а 13 листопада 2008 - в сумі 1390,00 грн.; 15грудня 2008 року, 13 січня 2009, 13 лютого 2009 року по 1750,00 грн. щомісячно, 16 березня 2009 - в сумі 2000,00 грн. ; 14 квітня , 14 травня , 18 червня, 14 липня, 14 серпня, 17 вересня, 21 жовтня, 18 листопада, 18 грудня 2010 року, 21 січня, 22 лютого, 24 березня 2010 року по 1500, 00 грн. щомісячно, 19 квітня 2010 року - 2000,00 грн. 26 травня та 01 липня 2010 року по 2500,00 щомісячно, 15 вересня та 27 жовтня 2010 року по 1500,00 щомісячно, а всього на загальну суму 45829,27 грн., тобто на 2296,79 грн. більше ніж передбачено умовами договору, а саме додатком до нього № 1.

Вказаний розрахунок також свідчить про те, що починаючи з 03 листопада 2008 року позивач за первісним позовом став нараховувати ОСОБА_3 додатково до зазначених в графіку платежів плату за обслуговування кредиту на підставі п.2.2.3. умов договору та вираховувати цю плату із погашених ОСОБА_3 тіла кредиту, відсотків та 66,18 грн. плати за користування кредиту та загальна сума таких відрахувань в період з 03 листопада 2010 року 27 жовтня 2010 року склала 9977, 44 грн. Відтак, починаючи з 03 листопада 2011 зменшувалась сума сплачених відповідачем за первісним позовом тіла кредиту на які позивачем нараховувались відсотки та вже починаючи з 13 січня 2009 року

ОСОБА_3 нараховувалась заборгованість за тілом кредиту, з 14 квітня 2014 року, як за тілом кредиту, так відсотками і щомісячній платі за користування кредиту, а з травня 2009 року за користування кредиту відповідно до п.2.2.3 умов Договору (а.с.13-16).

Зазначені обставини справ свідчать про те, що нарахована позивачем заборгованість за кредитом, відсотками, плати за користування кредитом та такої плати за п.2.2.3 умов договору стала внаслідок таких нарахувань позивачем за первісним позовом у зв»язку з визнаним недійсним пунктом 2.2.3. умов договору.

Вказані обставини справи також свідчать про те, що ОСОБА_3 порушувались встановлені умовами договору строки погашення зазначених кредитних коштів, а саме: число кожного місяця.

Згідно до п.7.1. умов Договору, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником грошових зобов»язань щодо плати щомісячних платежів згідно умов Договору, Кредитодавець має право вимагати від Позичальника плати Кредитодавцю неустойки (штрафу) в розмірі 20,00% від повної суми щомісячного платежу, зобов»язання по сплаті якого порушено позичальником.

В п. 7.3. умов Договору також встановлено, що за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов»язань передбачених цим Договором, зокрема термінів повернення кредиту ( всієї суми або її частини, та/або термінів сплати процентів за кредит та /або плати, Кредитодавець має право вимагати від позичальника додатково сплати Кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу. Пеня нараховується за кожний день прострочення, включаючи день погашення заборгованості , і розраховується за методом «факт/365», але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.

Розрахунок заборгованості також свідчить про те, що позивачем за основним позовом також за порушення строків погашення кредитних коштів нараховані: пеня в розмірі 962,93 та штраф в розмірі 1209,39грн., що загалом складає 2172, 32 грн..

Таким чином, станом на 27 жовтня 2010 року (на дату останнього платежу) заборгованість за вказаним Договором ОСОБА_3 складала 45704,8 грн. (43532,48 основного боргу + 2172,32 штрафних санкцій), а погашено нею 45829,27 грн. тобто на 124,47 грн. більше.

Згідно до п. 10.1. умов Договору, він набирає чинності з дати його підписання Сторонами та діє до повного повернення Позичальником заборгованості та до повного виконання Позичальником будь-яких інших грошових зобов»язань, прийнятих ним на себе згідно умов цього Договору.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов»язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про те, що дія зазначеного Договору закінчилась у зв»язку з виконанням ОСОБА_3 зобов»язань щодо повернення в повному обсязі кредитних коштів.

Суд першої інстанції на вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку як про наявність у ОСОБА_3 зазначеної заборгованості за кредитним Договором так і наявності підстав для його розірвання.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню як таке, що ухвалено судом з порушенням зазначених норм матеріального права при невідповідності висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам ( пункти 3. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України), з ухваленням нового рішення про відмову ТОВ «ФК «Єврокапітал» в задоволенні позовних вимог з зазначених вище підстав.

Оскільки ж підставою для відмови ОСОБА_3 в задоволенні зустрічних позовних вимог щодо визнання Договору виконаним, суд першої інстанції вважав наявність у неї заборгованості за вказаним Договором, то підлягає також скасуванню рішення суду першої інстанції і в цій частині на підставі пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України та ухваленню в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині з інших підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, в ч.2 ст.16 ЦК України встановлені способи захисту цивільних справ та інтересів судом, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов»язку в натурі; 6) зміна правовідношення ; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;; 9) відшкодування моральної(немайнової) шкоди ; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Таким чином, такого способу захисту як визнання кредитного Договору виконаним ні законом , ні умовами вказаного Договору не передбачено, у зв»язку з чим підстави для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 в цій частині відсутні.

Оскільки ж у задоволенні вказаних позовних вимог ТОВ «ФК «Єврокапітал» відмовлено у повному обсязі, то у відповідності до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, відсутні підстави для стягнення із ОСОБА_3 на його користь витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню його без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316, 317, 218 ЦПК України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю» «Фінансова компанія «Єврокапітал» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Змінити рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14 січня 2015 року, скасувавши його в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання кредитного договору № 406 від 03.03.2008 року виконаним та в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокапітал» та розірвання кредитного договору № 406 від 03.03.2008 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокапітал» та ОСОБА_3 , стягнення із ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокапітал» заборгованості за кредитним договором №406 від 03.03.2008 р. у розмірі 20 227 грн. 24 коп. і судового збору у розмірі 243,60 грн..

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання кредитного договору № 406 від 03.03.2008 року виконаним з інших підстав.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокапітал » в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про розірвання договору, стягнення заборгованості.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :