Номер провадження: 22-ц/785/3234/15
Головуючий у першій інстанції: Целух А. П.
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді Ісаєвої Н.В.,

суддів: Комлевої О.С., Журавльова О.Г.,

при секретарі: Сілукової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

04 липня 2013 року ОСОБА_4 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про усунення від права на спадкування.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла мати ОСОБА_4 - ОСОБА_7, що постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2. Оскільки ОСОБА_7 не було складено заповіт, спадкування має здійснюватись за правилами, встановленими ЦК для спадкування за законом, отже ОСОБА_4 звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Окрім ОСОБА_4 до державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_3 та ОСОБА_6. ОСОБА_5 надала до державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини. Протягом всього часу проживання в м. Одесі та по день смерті ОСОБА_8 утримувалась за рахунок ОСОБА_4 та її доньки - ОСОБА_9.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, розуміючи свій обов'язок щодо надання допомоги ОСОБА_7, її необхідність у допомозі, за наявності можливості для цього, свідомо не виконували обов'язок в утриманні ОСОБА_7, участі в отриманні не приймали, допомогу останній не надавали.

У зв'язку із зазначеними обставинами позивачка просила суд ухвалити рішення, яким усунути ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 від спадкування після смерті ОСОБА_7.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позов не визнали.

Рішенням суду позов задоволено.

На дане рішення представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а також на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 апеляційну скаргу визнали.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга піддягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

З матеріалів справи вбачається наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла мати позивачки ОСОБА_4 - ОСОБА_7, що постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2. Факт смерті ОСОБА_7 підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим 31 серпня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №8437.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного, кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною першою ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Таким чином, спадщина після смерті ОСОБА_7 була відкрита ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Згідно частин 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Оскільки, ОСОБА_7 не було складено заповіт, то відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України спадкування має здійснюватись за правилами, встановленими ЦК для спадкування за законом.

За приписами ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з Подружжя, який його пережив, та батьки.

Враховуючи положення ст. 1261 ЦК України, а також те, що ОСОБА_4 постійно проживала із спадкодавцем до дня його смерті, ОСОБА_4 має право на спадкування за законом в першу чергу.

Той факт, що ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_7 підтверджується наступними документами: Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 27 січня 1965 року, довідкою про укладання шлюбу №1878, виданою 27 вересня 2012 року Відділом по м. Братську (Центральний р-н) Управління по роботі з відділами служби у містах та районах Служби запису акту цивільного стану Іркутської області Російської Федерації; Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 виданим 29 листопада 2003 року Управлінням запису актів цивільного стану Іркутської області Російської Федерації.

ОСОБА_4 у встановлений ст. 1270 ЦК України строк звернулась до державної Нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Син ОСОБА_7, ОСОБА_11, разом із своєю родиною, що складалась з ОСОБА_11, ОСОБА_12 (дружини ОСОБА_11) та відповідачів, почали проживати АДРЕСА_3 у м. Одесі, належного ОСОБА_7 з 11 вересня 1987 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер син спадкодавця, брат ОСОБА_4 - ОСОБА_11.

Частиною першою ст. 1266 ЦК України встановлено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

За правилами ч 1 ст. 1266 ЦК України право на спадкування в результаті смерті ОСОБА_7 за правом представлення надано дітям ОСОБА_11 (онукам ОСОБА_7): ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6,родинні зв*язки яких зі ОСОБА_7 підтверджено відповідними документами.

Окрім ОСОБА_4 до державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися відповідачі у справі: ОСОБА_3 та ОСОБА_6. ОСОБА_5 надала до державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не відвідували бабусю та, не цікавилась її життям та здоров'ям, знаючи про хворобу, не надавали матеріальної допомоги, морально не підтримували її, та взагалі не виконувала свій обов'язок, як онуки щодо утримання під час хвороби коли вона був у безпорадному стані, хоча знали про її стан.

Однак, такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України, суд, при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування, повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи та звернення спадкодавця по допомогу до цієї особи, ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відповідно до абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

З наданих суду доказів вбачається, що ОСОБА_7 знаходилася на стаціонарному лікуванні у Обласному онкологічному диспансері з 9.06. 2011 року по 17.06.2011 року. За результатами обстеження їй було встановлено діагноз - рак тіла шлунку (а.с. 237) з позитивною динамікою.

Однак, доказів про безпорадний стан ОСОБА_7 про те, що вона потребувала стороннього догляду, матеріальної допомоги, позивач та її представник суду не надали. Більш того, на а.с. 177 є заповіт ОСОБА_7, який вона склала у м. Києві, на користь дочки позивачки на квартиру у АДРЕСА_1, власноруч його підписала. Зважаючи на цей факт, судова колегія вважає, що ОСОБА_7 свідомо розпорядилась належним їй майном у м. Київі та могла також визначитись із власністю у м. Одесі.

Отже, суд першої інстанції не встановив вказаних обставин, не зазначив у рішенні про доведеність фактів безпорадного стану спадкодавця, зробив висновки лише з пояснень свідків про потребу в її догляді.

Пояснення свідків, які допитані в судовому засіданні та пояснили, що відповідачі відмовились від надання допомоги бабусі, що піклувалась лише її дочка, оскільки вона тяжко хворіла та потребувала сторонньої допомоги, не підтверджуються жодними письмовими доказами та наданими суду висновками лікарів.

Посилання в рішенні суду на невиконання договору оренди, оригінал якого не було надано суду, на незаконне реєстрування у будинку відповідачів, на самочинність зайняття кімнати, на те, що померлий у 2006 році син ОСОБА_7 брав у неї в борг гроші ніяк не стосуються вимог про усунення від спадкування дітей сина.

Позивачка також вказувала, що витрати за спожиті комунальні послуги здійснювались ОСОБА_7, а після її смерті нею, що свідчить про те, що ОСОБА_7 самостійно вирішувала ці проблеми та мала на це кошти( а.с.63-69), а з пояснень позивачки вбачається, що між сторонами склалися неприємні стосунки.

Таким чином, в судовому засіданні позивачем не доведено факт умисного ухилення відповідачами від надання допомоги спадкодавцю.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, із-за порушення норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, ч.1п.2, 307, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 січня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення від права на спадкування відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено до сулу касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Ісаєва

Судді: О.С. Комлева

О.Г. Журавльов