Справа № 375/912/15-ц
Провадження № 2/375/343/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2015 року Рокитнянський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Литвина О.В.,

при секретарі - Юрченко Л.В.,

розглянувши у попередньому відкритому судовому засіданні в смт.Рокитне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітета Запрудянської сільської ради Рокитнянського району Київської області, третя особа: державний нотаріус Києво-Святошинської районної державної нотарільної контори ОСОБА_2

про визнання права власності у порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому посилається на те, що 05.11.2007 року помер ОСОБА_3, за яким в с. Запруддя Рокитнянського району Київської області по вул. Шевченка, 97, рахується житловий будинок 1964 року забудови з господарськими спорудами та земельна ділянка площею 0.58 га, розташована за цією ж адресою. Спадщину після смерті ОСОБА_3 фактично прийняв його син ОСОБА_4 шляхом проживання з ним на день смерті однією сім'єю, проте юридично за час свого життя спадкові права не оформив.

23.11.2013 року ОСОБА_4, який являється її колишнім чоловіком, помер. Їх спільна з померлим дочка ОСОБА_5 прийняла спадщину, вступивши у фактичне управління та володіння спадковим майном, але юридично за час свого життя не встигла оформити своїх спадкових прав, оскільки 12.05.2014 року померла. Спадкоємцями після смерті дочки є вона та чоловік останньої, який звернувся до нотарільної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини на її користь. Вона ж прийняла спадщину, подавши до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області заяву про прийняття спадщини.

Зазначає, що в масу спадкового майна після смерті дочки входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка площею 0.58 га надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розмішені в с. Запруддя Рокитнянського району Київської області по вул. Шевченка, 97. Проте державний нотаріус Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, посилаючись на відсутність правовстановлюючих документів на ім'я ОСОБА_4 та рекомендувала звернутися з приводу визнання права власності на спадкове майно до суду.

Відповідач, будучи налженим чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в попереднє судове засідання мвого представника не направив, подавши натомість до суду заяву, якою позов визнав та просив розглянути спір за відсутності свого представника.

За такої обставини та зі згоди позивача суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності позивача, що узгоджується із положеннями ст.169 ЦПК України.

Позивач позов підтримала у попередньому судовому засіданні за викладених у ньому обставин та підстав і просила задовольнити.

Третя особа - Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора в попереднє судове засідання не з'явилася, натомість надіслала до суду заяву, якою просила розглянути справу у відсутності свого представника.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову у попередньому судовому засіданні ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 11 вказаного Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів.

Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень ст.61 ЦПК України не підлягають.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті.

Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами спору регулюються ст.ст.1216, 1218, 1222, 1225, 1258, 1261, 1268 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця, до інших осіб (спадкоємців).

За вимогами статті 1261 вказаного Кодексу у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки і такими відповідно до отриманих у справі доказів після померлого 05.11.2007 року ОСОБА_3 був його син ОСОБА_4, який помер 23.11.2013 року, спадкоємицею після смерті якого була його дочка ОСОБА_5, яка померла 12.05.2014 року, а після смерті останньої такою є її мати тобто позивач по справі ОСОБА_1.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому за вимогами частин третьої та пятої цієї норми спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї і незалежно від часу прийняття спадщини вона належить йому з часу відкриття спадщини.

Оскільки, спадкоємець в особі ОСОБА_4 на час смерті ОСОБА_3 постійно проживав з ним однією сім'єю на час відкриття спадщини, то він є таким, що прийняв спадщину, яка складається із житлового будинку з господарськими спорудами, 1964 року забудови, розташованого в с. Запруддя Рокитнянського району Київської області по вул. Шевченка, 97, що гідно довідки Запрудянської сільської ради Рокитнянського району Київської області № 215 від 18.06.2015року, рахується за померлим.

Після смерті ОСОБА_4 такою що фактично прийняла спадщину, але не оформила юридично, являється його дочка ОСОБА_5, що підтверджується довідкою Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 2038/7 від 25.11.2013 року в тім, що остання поховала його за власні кошти та проживала разом з ним до дня його смерті та вели спільне господарство.

12.05.2014 року ОСОБА_5 померла.

Зважаючи на те, що спадкоємець ОСОБА_6 (чоловік померлої) відмовився від прийняття спадщини, єдиною спадкоємицею за законом, хто має право на спадщину після смерті ОСОБА_5 є позивач.

Відповідно до п. 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Як вбачається із отриманих у справі доказів, правовстановлюючий документ на спадкове майно (житловий будинок з господарськими спорудами) на імя спадкодавця відсутній, отримання їх на імя позивача не передбачено діючим законодавством (ч.7 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), і що у свою чергу виключає можливість оформлення позивачем свого права на спадкове майно у нотаріальному порядку, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту.

Оскільки підстави набуття права власності спадкодавцем на спадкове майно (житловий будинок з господарськими спорудами) у суду сумнівів не викликають, з огляду на положення ст. 1218 ЦК України (що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті) та ст..67 Закону України «Про нотаріат» (свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством), зважаючи, що нотаріус на переконання суду законно відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину (через відсутність правовстановлюючих документів), суд приходить до висновку, що вимоги позову в частині визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами обґрунтовані, визнання відповідачем позову в цій частині судом приймається, так як не суперечить закону, не порушує права та свободи чи інтереси інших осіб.

Проте, зважаючи, що за свого життя спадкодавець в особі ОСОБА_3 не скористався своїм правом на приатизацію спірної земельної ділянки і остання перебувала лише у його користуванні, були відсутні підстави для набуття права власності у порядку спадкування на цю земельну ділянку у його спадкоємців ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а тому суд приходить джо висновку, що і у позивача не виникло право спадкування зазначеного нерухомого майна у відповідності до вимог ст.1225 ЦК України.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, встановивши характер правовідносин, з огляду на положення ст.ст. 1216 ЦК України в тім, що спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що до складу спадщини входять всі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, суд ухвалює відмовити у прийнятті визнання позову відповідачем в частині визнання права власності на земельну ділянку, оскільки остання суперечить вимогам закону, а відтак приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись п. 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 1216, 1218, 1222, 1225, 1258, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 174, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітета Запрудянської сільської ради Рокитнянського району Київської області, третя особа: державний нотаріус Києво-Святошинської районної державної нотарільної контори ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по вул. Шевченка, 97, в с. Запруддя Рокитнянського району Київської області.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Рокитнянський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які не були присутні при постановленні рішення, шляхом подання апеляційної скарги на протязі десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Литвин

Рішення набуло законної сили ____________________20___ року