УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Селидове 09 червня 2015 року

Селидівський міський суд Донецької області у складу головуючого судді Моцного О.С., при секретарі Нарижній О.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до державної виконавчої служби Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку, прокуратури Ворошиловського району м. Донецька про зняття арешту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту, який мотивований тим, що позивач придбав у власність 1/3 частини житла двокімнатної квартири № 44 в будинку № 103 по вул. 50-річчя СРСР в м. Донецьку, а 2/3 частини вказаного житла отримав відповідно до договору дарування, тобто позивач є повноцінним власником вказаної квартири. Але оформити право власності на вказану квартиру він не має можливості, оскільки прокуратурою Ворошиловського району м. Донецька накладений арешт на 1/3 частину квартири в рамках кримінальної справи № 02-43555, на іншу 1/3 частку квартири накладений арешт Ворошиловським районним судом м. Донецька у цивільній справі № 2-7597-2010р. та на 1/3 частину квартири постановою державного виконавця відділу ДВС Селидівського МУЮ. На підставі цього просить скасувати вказані арешти.

Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджене поштовими повідомленнями, причини неявки суду не повідомив.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 04 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу, ОСОБА_1 придбав 1/3 (одну третю) частини двокімнатної квартири за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. 50-річчя СРСР, 103/44.

Згідно договору дарування частини квартири від 27 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу, ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар 2/3 частини двокімнатної квартири за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. 50-річчя СРСР, 103/44.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.03.2015 року вбачається, що на квартиру за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. 50-річчя СРСР, 103/44, накладений арешт:

· постановою про накладення арешту на майно, б/н, 31.08.2010 року прокуратурою Ворошиловського району м. Донецька в рамках кримінальної справи № 02-43555 на 1/3 частку квартири,

· ухвалою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 19.10.2010 року у цивільній справі № 2-7597-2010 на 1/3 частку квартири,

· постановою про арешт майна та оголошення заборони його відчуження від 26.01.2011 року відділом ДВС Ворошиловського районного управління юстиції на 1/3 частку квартири,

Із поданої заяви встановлено, що позивач просить скасувати запобіжні заходи та арешт, які були накладені в порядку КПК України (1960 року).

Відповідно до вимог ст.126 КПК України (1960 року), забезпечення можливої конфіскації майна проводиться шляхом накладення арешту на внески, цінності та інше майно підозрюваного, де б ці внески, цінності та інше майно не знаходилось.

Згідно до п. 9 Перехідних положень КПК України (в редакції 2012 року) запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

При виконанні вироку відповідно до вимог ст. 411 КПК України (1960 року) суд має право вирішувати питання про скасування заходів забезпечення позову, яке вирішується в судовому засіданні з участю прокурора.

Таким чином суд вважає, що скасування запобіжного заходу та арешту, які були накладені в порядку КПК України (1960 року) не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинно вирішуватися в порядку КПК України (1960 року).

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Приймаючи до уваги, що позивач в одному позові обєднав вимоги про зняття арешту, частина яких підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, а частина кримінального, то в частині зняття арешту, що був накладений в рамках розслідування кримінальної справи, провадження підлягає закриттю з розясненням позивачеві на його право на звернення з цією вимогою до суду в порядку КПК України (в ред. 1960 року).

Керуючись ст. 16, 205 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Провадження в частині позовних вимог у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державної виконавчої служби Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку, прокуратури Ворошиловського району м. Донецька про зняття арешту, а саме: зняття арешту з 1/3 частини квартири за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. 50-річчя СРСР, 103/44, що був накладений постановою про накладення арешту на майно, б/н, 31.08.2010 року прокуратурою Ворошиловського району м. Донецька в рамках кримінальної справи № 02-43555 закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя