Справа № 372/4498/14-ц
№2-1608/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2015 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Падалці А.В.,

за участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача по справі ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа- Банк» - 223714 грн. 90 коп., заборгованості за кредитним договором, та сплачений судовий збір в сумі 2237 грн. 15 коп.. Обґрунтовуючи заявлені по справі позовні вимоги позивач зазначив, що 15.02.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2626/0207/88-005, згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 60000,00 доларів США, з оплатою по процентних ставках, встановлених кредитним договором і додатковою угодою до нього та з кінцевим терміном повернення 14.02.2017 року. За умовами кредитного договору, відповідач зобов'язувався своєчасно сплачувати на користь банку проценти за користування кредитом за весь строк фактичного користування кредитом, здійснювати погашення заборгованості за кредитом згідно графіку погашення заборгованості шляхом внесення коштів щомісяця на рахунок, вказаний у договорі, сплачувати щомісяця проценти за користування кредитом на рахунок нарахованих відсотків. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, здійснив видачу кредитних коштів в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в сумі 60000,00 доларів США. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого права вимоги за кредитним договором № 2626/0207/88-005 від 15.02.2007 року ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта Банк». 15.06.2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого права вимоги за кредитним договором № 2626/0207/88-005 від 15.02.2007 року ПАТ «Дельта Банк» передав ПАТ «Альфа- Банк». Відповідач скористався кредитними коштами, проте свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, систематично порушував виконання умов кредитного договору, про що позивачем була надіслана вимога від 23.07.2014 року про усунення порушень умов кредитного договору від 15.02.2007 року № 2626/0207/88-005, але він так і не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором. Станом на 01.07.2014 року сума заборгованості відповідача перед позивачем по кредитному договору № 2626/0207/88-005 складає 223 714 гривень 90 коп. Відповідно до умов кредитного договору у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником обов'язків встановлених договором, в тому числі у разі порушення строків платежів, встановлених договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього договору, а тому у ПАТ «Альфа-Банк» існують всі підстави для стягнення заборгованості та дострокове повернення кредитних коштів.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити в повному обсязі, послався на обставини викладені в позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, та просив відмовити в їх задоволенні оскільки позивачем не доведено що він належний новий кредитор по всім ланкам переходу права вимоги, також позивачем не надано доказів що в купленному кредитному портфелі куплений і кредитний договір відповідача, та у відповідності до ч.2 ст.517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступне.

15 лютого 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №2626/0207/88-005, згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 60000,00 доларів США, з оплатою по процентних ставках, встановлених кредитним договором і додатковими угодами до нього та з кінцевим терміном повернення 14.02.2017 року. Предметом даного договору є надання банком відповідачу в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних коштів в сумі 60000,00 доларів США, з оплатою по процентних ставками, встановлених п. 1.3 кредитного договору та додатковими угодами до нього від 15.10.2007 року.

Відповідно п.1.1 кредитного договору відповідач зобов'язується повністю повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі до 14.02.2017 року. Погашення проводиться шляхом зарахування щомісяця відповідної суми на позичковий рахунок згідно додатку 1, що є невід'ємною частиною кредитного договору. Згідно додатку 1 до кредитного договору № 2626/0207/88-005 від 15.02.2007 року визначено, що відповідач зобов'язується щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати внесення платежів за кредитним договором в розмірі 500 доларів США, відповідно до графіку. Пунктом 8.1 кредитного договору встановлено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або строків сплати процентів за користування кредитом, відповідач сплачує банку пеню з розрахунку за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості.

Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, здійснив видачу кредитних коштів відповідачу в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в сумі 60000,00 доларів США, що підтверджується копією заяви-анкети на отримання кредиту від 06.02.2007 року.

За змістом кредитного договору сторони домовилися, що у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником обов'язків встановлених договором, в тому числі у разі порушення строків платежів, встановлених п. 3.1 договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього договору.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого права вимоги за кредитним договором № 2626/0207/88-005 від 15.02.2007 року ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта Банк». 15 червня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого права вимоги за кредитним договором № 2626/0207/88-005 від 15.02.2007 року ПАТ «Дельта Банк» передав ПАТ «Альфа- Банк».

Судом встановлено, що відповідач скористався кредитними коштами, проте свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, систематично порушував виконання умов кредитного договору, про що позивачем було надіслано вимога від 23.07.2014 № 65623-34-б про усунення порушень умов кредитного договору від № 2626/0207/88-005 від 15.02.2007 року, але він так і не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором.

Станом на 01.07.2014 року сума заборгованості відповідача перед позивачем по кредитному договору № 2626/0207/88-005 від 15.02.2007 року складає 223714 гривень 90 копійок і включає в себе: заборгованість за кредитом 17 998, 05 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 212115, 98 гривень; заборгованість по нарахованих відсотках за користування кредитними коштами 893, 91 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 10 535, 17 гривень; заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків за користування кредитними коштами 90,26 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1063 гривень 75 копійок.

Оцінивши в сукупності зібрані у справі докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона ( боржник ) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони ( кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов'язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 неналежним чином виконує грошові зобов'язання. З огляду на викладене, відповідач ухиляється від добровільного погашення боргу за кредитним договором, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача належить примусово стягнути заборгованість за кредитним договором № 2626/0207/88-005 від 15.02.2007 року в розмірі 223714,90 гривень.

На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа- Банк» слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 2 237,15 гривень.

Враховуючи викладені обставини та норми права, суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства «Альфа- Банк» є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Що стосується заперечень представника відповідача, то суд вважає їх необґрунтованими, та безпідставними виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Тобто, неповідомлення про заміну кредитора тягне наслідки для боржника лише у вигляді можливості виконання зобов'язання не новому, а колишньому кредитору. Проте, ОСОБА_3 не проводив належним чином погашення ні ПАТ «Сведбанк», ні ПАТ «Дельта Банк», а ні ПАТ «Альфа-Банк» (згідно розрахунку заборгованості).

Відповідно до ч.2 ст. 517 ЦК України, на яку посилався представник відповідача, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Тобто даною нормою встановлено, що внаслідок ненадання боржнику доказів переходу прав вимоги до нового кредитора може мати місце прострочення кредитора (ст.613 ЦК України).

Однак суд, враховуючи те, що оскільки боржник не здійснював належним чином проплат за кредитним договором первісному кредитору, то саме по собі неповідомлення його про заміну кредитора не може вважатися тою обставиною, що перешкоджала йому здійснювати погашення заборгованості, а відтак в даному випадку не має місця прострочення кредитора. Таким чином ч.2 ст. 517 ЦК України не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Крім того за правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України 23.09.2015 року, справа № 6-979ц15, у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України має бути обов'язковою у застосуванні відповідної правової норми, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплатив заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, вона підлягає стягнення на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позов ПАТ «Альфа-Банк» ґрунтується на вимогах закону та підтверджений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони у справі зобов'язані довести в судовому засіданні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач як на заперечення проти позову.

В порушення положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України відповідачем не надано суду належних доказів того, він своєчасно сплачував первісному кредитору, та ПАТ «Альфа-Бвнк», кредит. У матеріалах цивільної справи містяться наступні докази: заява-анкета на отримання кредиту, договір купівлі-продажу прав вимоги укладений 25.05.2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», договір купівлі-продажу прав вимоги укладений 15.06.2012р. між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», витяг з договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012р., реєстр заборгованості боржників в якому значиться відповідач, повний текст реєстру заборгованостей боржників де зазначений в тому числі і ОСОБА_3 був оглянутий та досліджений в судовому засіданні, та нотаріально посвідчена виписка з договорів купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012р. та від 15.06.2012р., акти приймання передачі прав вимоги від 25.05.2012р. та від 15.06.2012р.,

Відповідно до ст.ст. 3 та 77 Закону України «Про нотаріат», нотаріус засвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вірність виписки може бути засвідчена лише у тому разі, коли її роблено з документа, в якому містяться рішення кількох не зв'язаних між собою питань. Виписка повинна відтворювати повний текст частини документа з певного питання. Отже, нотаріально засвідчена виписка є належним та допустимим доказом, що має юридичне значення для вирішення справи.

Таким чином, новим кредитором у зобов'язанні за кредитним договором №2626/0207/88-005 від 15.02.2007р., між між АКБ «ТАС-Комерцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 став ПАТ «Альфа-Банк», що підтверджується договорами купівлі-продажу прав вимоги, виписками з договорів купівлі-продажу, актами приймання передачі прав вимоги, витягом з договору купівлі-продажу прав вимоги.

Аналізуючи зазначені норми права, з'ясовуючи вказані обставини та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, суд вважає, що в судовому засіданні з достовірністю доведено те, що позивач, ПАТ «Альфа-Банк», надав належні та допустимі докази заміни кредитора, тому на підставі вказаних договорів до ПАТ «Альфа-Банк», перейшло право вимоги, що виникло з договору про надання кредиту, який був укладений з відповідачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,15,60,209,212-215,218,292,294 ЦПК України, ст.ст. 611, 613, 615, 1054, 1055 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа- Банк» (Код , МФО № 300346) - 223714 грн. 90 коп., заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 - Банк» сплачений судовий збір в сумі 2237 грн. 15 коп..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення, особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення рішення з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: