У х в а л а

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2015 року, позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволено: стягнуто з ОСОБА_4 на користь банку 6 млн 626 тис. 371 грн 50 коп. заборгованості за кредитним договором та 3 тис. 654 грн судового збору.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2015 року залишено без змін.

7 жовтня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд вищезазначених судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) щодо неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 192 частини першої статті 651, статті 652, статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», статті 2 статей 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Також в поданій заяві ОСОБА_4 порушує питання про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, зокрема неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права, а саме частини другої статті 77, частини другої статті 163 - щодо судового розгляду справи, частини першої статті 224 - щодо умов проведення заочного розгляду справи, пункту 1 частини першої статті 205, пункту 6 частини першої статті 207 - щодо закриття провадження у справі та залишення заяви без розгляду, статей 109, 115, 414 ЦПК України щодо підсудності справ, а також статей 5, 12 Закону України «Про третейські суди» щодо права передачі спору на розгляд третейського суду.

На обґрунтування підстав перегляду зазначених судових рішень, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Верховного Суду України від 21 квітня, 21 квітня і 14 липня 2010 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовані вказані норми матеріального і процесуального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження в частині перегляду судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити, з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 8 липня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишаючи без змін судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, виходив з того, що через неналежне виконання відповідних умов кредитного договору утворилася заборгованість. Крім того, суди вважали, що зазначений спір підвідомчий суду загальної юрисдикції, оскільки заява відповідача про передачу спору на вирішення третейського суду подана після з'ясування фактичних обставин у справі.

Разом з тим, в ухвалах Верховного Суду України, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 14 липня 2010 року касаційний суд, передаючи справу на новий судовий розгляд, указав на те, що укладення сторонами третейської угоди не є відмовою від права на звернення до суду, а одним із способів реалізації права на захист відповідних прав;

- в ухвалі від 21 квітня 2010 року касаційний суд, передаючи справу на новий судовий розгляд, указав на те, що при зверненні до суду позивачем в одній позовній заяві об'єднані вимоги щодо визнання недійсним третейського застереження в кредитному договорі, а також щодо кредитного договору, який не містить третейського застереження; крім того, укладення сторонами третейської угоди не можна вважати порушенням прав позивача, оскільки угода про передання справи на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав;

- в ухвалі від 21 квітня 2010 року касаційний суд, передаючи справу на новий судовий розгляд, указав на те, що посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі, і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні підстави й для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, оскільки постанова Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», на яку здійснює посилання заявник, не є судовим рішенням в розумінні пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску вищевказаної справи до провадження Верховного Суду України в частині перегляду судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити.

Подана заява в частині перегляду судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Згідно пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Згідно частини третьої статті 354 ЦПК України не може бути подана заява про перегляд ухвал суду касаційної інстанції, які не перешкоджають провадженню у справі. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до заяви про перегляд судового рішення, ухваленого за результатами касаційного провадження.

Оскільки ОСОБА_4 подано заяву про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року, якою відхилено його касаційну скаргу та залишено без змін судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, і яка не може вважатися такою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, вказана заява в частині перегляду зазначеної ухвали з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, підлягає поверненню заявнику.

Керуючись частиною третьою статті 354, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, відмовити.

Подану заяву в частині перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, повернути ОСОБА_4.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк