Провадження № 2/522/5381/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошевої компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі дійсної ринкової вартості 1/2 частини квартири № 66 в будинку № 34- а по вулиці Середньофонтанській в місті Одесі.

У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі. Позовні вимоги обґрунтував тим, що позивачу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.03.2014 р. належить на праві власності 1/2 частина квартири АДРЕСА_1. Інша 1/2 частина квартири належить на праві власності його батькові, ОСОБА_2, на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 921 від 16.11.1993 р.

Зазначена квартира складається з двох кімнат, загальною площею 41,7 кв.м, у тому числі жилою площею 27,2 кв.м. Позивач з відповідачем разом проживають у спірній квартирі. Представник позивача зазначає, що відповідач протягом тривалого часу систематично зловживав та продовжує зловживати алкогольними напоями. ОСОБА_2 став занадто дратівливим, легко збуджуваним та агресивним до оточуючих його людей. На протязі останнього часу він неодноразово сильно лаявся з використанням нецензурної лексики, погрожував застосувати до позивача фізичну силу. Це, в кінцевому результаті, призвело до необхідності виклику до квартири співробітників міліції. За таких умов спільне проживання з відповідачем у квартирі стало неможливим.

На підставі статей 316, 317, 319, 358, 361, 364 ЦК України представник позивача просив позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, сповіщався належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, щоОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.03.2014 р. належить на праві власності 1/2 частина квартири АДРЕСА_1.

Інша 1/2 частина квартири належить на праві власності ОСОБА_2 батькові позивача, на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 921 від 16.11.1993 р.

Зазначена квартира складається з двох кімнат, загальною площею 41,7 кв.м, у тому числі жилою площею 27,2 кв.м. В квартирі проживають позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Згідно з нормами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд виходить з того, що згідно положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається гл.26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. При вирішенні позовних вимог, заявлених на підставі норм закону, які передбачають наявність у позивача права вимоги на отримання грошової компенсації за належну йому частку майна у спільній частковій власності, необхідно також врахувати наявність у позивача обовязків власника відповідно до положень ст. 319 ЦК України - власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Так, позивачем не було доведено, що проживання з відповідачем не є можливим, не було надано доказів порушення його прав як співвласника квартири з боку відповідача.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Що стосується посилання позивача на те, що він не в змозі реалізувати свої правомочності власника у повному обсязі, в судовому засіданні не знайшло підтвердження, що це повязане з винними діями відповідача з порушення права позивача як співвласника спільного майна.Також відповідач не може перешкоджати позивачу розпорядитись належною йому часткою, за умови дотримання переважного права купівлі у встановленому законом порядку.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка, вказують на відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя:

06.07.2015