Справа № 127/4956/15-ц
Провадження № 2/127/2730/15
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2015року Вінницький міський суд Вінницької області
в складі : головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору квартирно експлуатаційний відділ м. Вінниця про усунення перешкод в користуванні житловими приміщеннями та вселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

встановив:
ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловими приміщеннями та вселення. Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 , дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 повнорідні сестри. Згідно ордеру на житлову площу в гуртожитку № 10 від 07.08.2002 p.,
виданого на підставі рішення Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 07.08.2002p., матері позивача та відповідача - ОСОБА_5 надано право на заняття
житлових приміщень
АДРЕСА_1 , сім`єю із 4 чоловік, а саме: ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 . Таким чином, ОСОБА_5 зі своїми дочками на законних підставах вселились в надані житлові приміщення АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_3 , виданим міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області 03.06.2003р. На момент смерті матері, позивачу виповнилось лише 10 років, а тому переоформлення особистого рахунку вищезазначених кімнат з основного квартиронаймача - ОСОБА_5 було здійснено на відповідача, що підтверджується листом виданим КЕВ м. Вінниці № 182 від 05.12.2007 р. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію виданою КЕВ м. Вінниці у житлових приміщеннях № 906- 907, що складаються з 2 кімнат з жилою площею 25,82 м2, що знаходяться по АДРЕСА_2 зареєстровано 5 чоловік, а саме: ОСОБА_2 - квартиронаймач, ОСОБА_8 - сестра, ОСОБА_9 - син Відповідача, ОСОБА_10 - позивач, ОСОБА_11 - дочка позивача. Після смерті матері у спірних приміщеннях залишились проживати ОСОБА_2 та позивач. Однак, згодом ОСОБА_2 почала створювати значні перешкоди у користуванні житловими приміщеннями ОСОБА_10 не допускаючи її до них. Фактично у вказаних житлових приміщеннях проживає відповідач зі своїм сином, та неодноразово вчиняє позивачу перешкоди в користуванні житловими приміщеннями, що підтверджується актом від 02.03.2015 p., складеним сусідами. 03.02.2015 р. позивач звернулась до КЕВ м. Вінниці, із заявою на ім`я начальника ОСОБА_12 з проханням допомогти у вирішенні ситуації, яка склалась між нею і Відповідачем. В заяві було зазначено, що Відповідач чинить перешкоди у користуванні житловими приміщеннями АДРЕСА_1 . Однак на вказану вище заяву керівництво КЕВ м. Вінниці не надало, жодної інформації щодо розгляду даної заяви, або вчинених дій. Тому, позивач направила повторну заяву рекомендованим листом з повідомленням про вручення від 12.03.2015 р. в якій зазначила, що спірна ситуація так і не врегульована. Відповідач не допускає її до вказаних житлових приміщень, продовжує чинити їй перешкоди у користуванні житлом. Позивач також намагалась врегулювати конфлікт із сестрою в усній формі, однак це завжди закінчувалось суперечками, небажанням вислухати і зрозуміти. Одночасно з цим відповідач змінила замки у вхідних дверях не надавши ОСОБА_1 нових ключів. З метою вирішити це питання позивач відправила відповідачу лист від 06.03.2015 p., в якому чітко зазначила, що вона зареєстрована за цією адресою, і має такі ж житлові права, як і відповідач, просила не чинити їй перешкоди у користуванні житловими приміщеннями та впустити її до житла. 15.06.2013р., ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_13 . Від шлюбу у позивача народилась дитина - ОСОБА_3 . Позивач не має коштів для оренди квартири, для того аби забезпечити житлом і максимально створити необхідні умови для розвитку своєї малолітньої дитини. Іншого житла позивач не має, а користуватися наданою на законних підставах житловою площею не має можливості, із-за створених перешкод з боку відповідача. Таким чином, з огляду на все вищевикладене, з метою захисту своїх прав та інтересів, а також житлових прав своєї малолітньої дитини вимушена звертатися до суду. Просить Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 , перешкоди у користуванні житловими приміщеннями АДРЕСА_1 . Вселити ОСОБА_1 , у житлові приміщення АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати.
27.04.2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позов мотивовано тим, що за фактичних обстави справи ОСОБА_1 починаючи з 2003 року і по теперішній час, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 наданий їй для проживання її опікуном - рідною бабусею ОСОБА_14 . Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 їх матері ОСОБА_5 , на яку і був наданий ордер на житло, в гуртожитку по АДРЕСА_4 залишились проживати позивач та її сестра ОСОБА_15 . Після народження позивачкою сина - ОСОБА_9 , з 2011 року він зареєстрований та проживає разом із нею за адресою АДРЕСА_4 . На відміну від ОСОБА_1 , ніякого іншого помешкання для проживання позивача і її малолітнього сина ОСОБА_16 не маю. Окрім того, позивач є вагітною (35 тижнів). ОСОБА_1 користуючись відміткою по реєстрації, неправомірним чином, в порушення ст. 64, ст. 98 ЖК України , не отримавши від позивача дозволу як від наймача житлового приміщення, зареєструвала свою доньку 2014 року народження, яке не є членом сім`ї наймача, по адресі Червоноармійська, 20 кв.906-907. Всупереч тому, що дитина має бути зареєстрована по місцю фактичного проживання батьків. З 2003 року відповідач повністю припинила виконувати обов`язки члена сім`ї, передбачені ст. 64 ЦК України, пов`язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг. За весь час відсутності, відповідач жодного разу не цікавилася житлом. Всі ці роки позивач була змушена самотужки сплачувати усі комунальні рахунки, в тому числі на людей які фактично тут не проживають. Тільки після того як позивач за свої кошти зробила деякий ремонт вищезгаданного приміщення, встановила євровікна, тощо, до нього з`явилася зацікавленість з боку ОСОБА_1 . Вважаю що неправомірні дії ОСОБА_1 мають на меті особисте збагачення та примарну надію на вірогідну на її думку приватизацію помешкання, з можливістю подальшого перепродажу.
Просить визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4 .
Ухвалою суду від 27.04.2015 року зустрічний позов ОСОБА_2 об`єднано з первісним позовом ОСОБА_1 (а.с.76).
09.06.2015 року ухвалою суду залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору квартирно експлуатаційний відділ м. Вінниця (а.с.108).
В судовому засіданні представники позивача первісний позов підтримали за обставин викладених в ньому, просили позов задовольнити, зустрічний позов не визнали, заперечили щодо його задоволення.
Відповідач та її представник первісний позов не визнали, заперечували щодо його задоволення. Свій позов підтримали за обставин викладених в позові, просили задовольнити.
Представник Служби у справах дітей ВМР в судовому засіданні при винесені рішення покладалась на розсуд суду.
Представник квартирно експлуатаційного відділу м. Вінниця в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин.
Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку що первісний позов підлягає до задоволення, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.
При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що згідно ордера на житлову площу в гуртожитку № 10 від 07.08.2002року ОСОБА_5 отримала право на зайняття з сім`єю із 4 чоловік ОСОБА_2 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 житлової площі у гуртожитку по АДРЕСА_4 (а.с.12).
Згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 (а.с.13).

Відповідно до ст. 106 ЖК Української PCP, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача.
Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.
З листа ТОВ квартирно експлуатаційного відділу м. Вінниці №182 від 05.12.2007 року КЕВ м. Вінниці не заперечує проти переоформлення особистого рахунку на квартиру АДРЕСА_1 з основного квартиронаймача ОСОБА_5 , на дочку ОСОБА_2 у зв`язку зі смертю її матері (а.с.14).

Згідно довідки ТОВ КЕВ м. Вінниці №32 від 16.12.2014 року в кім. АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_15 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 (а.с.15).

Відповідно до акту від 02.03.2015 року ОСОБА_2 неодноразово чинить перешкоди в користуванні житловим приміщенням АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та членам її сім`ї, що полягає у ненаданні доступу останнім до житлових приміщень ( втому числі зміна замків до вхідних дверей) (а.с.16).

В судовому засіданні свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_18 та ОСОБА_14 підтвердили факт того, що ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_1 в користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 , змінивши замки від вхідних дверей та не надавши дублікату ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 129 Житлового кодексу Української PCP (надалі - ЖК
Української PCP), на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку
адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові
спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.
Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 p., кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Відповідно до положень ч. 1-2 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16.12.1966 p., ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання чи таких посягань.
Відповідно до ст. 9 ЖК Української PCP, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченим законом.
Згідно з ст. 156 ЖК Української PCP, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї; на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно; до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК Української PCP, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки; членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до ч. 4 ст. 311 Цивільного Кодексу України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення первісного позову та зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловими приміщеннями АДРЕСА_1 , вселити ОСОБА_1 у житлові приміщення АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 71 ЖК УРСР, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем, або членом його сім`ї понад шість місяців у випадку, зокрема, влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомні сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Як встановлено в судовому засідання ОСОБА_1 вимушена тимчасово проживати у своєї бабусі, оскільки ОСОБА_2 своїми діями позбавила можливості ОСОБА_1 потрапити до житлових приміщень, змінивши при цьому замки та не надавши від них ключів.

Посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_1 користується відміткою по реєстрації, неправомірним чином, в порушення ст.ст. 64, 98 ЖК України не отримавши від ОСОБА_2 дозволу як від наймача житлового приміщення, та зареєструвавши доньку, яка не є членом сім`ї наймача, суд не бере до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до абз. 5 ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» місце проживання житло, розташоване на території адміністративно територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Реєстрації внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла (абз. 7 ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання»).

Згідно ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Твердження ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 в житлових приміщеннях не проживає з 2003 року спростовуються актом соціального інспектування №38 від 11.03.2011 року ОСОБА_19 проживає по АДРЕСА_4 (а.с.96-97).

Крім того, згідно акту №1560 від 08.06.2015 року ОСОБА_2 з ОСОБА_20 з 2007 року проживали разом за адресою: АДРЕСА_4 . Приблизно з 2011 року сумісне проживання ОСОБА_20 з ОСОБА_2 ускладнилося та як наслідок ОСОБА_2 почала не допускати ОСОБА_20 та її дитину до житлових приміщень (а.с.98).

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу статей 58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК).
Таким чином, суд враховуючи наведені вище обставини, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Згідно ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

На підставі викладено, згідно ст. ст. 9, 64, 65, 71, 106, 129 ЖК УРСР, ст. ст. 29, 311 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:
Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору квартирно експлуатаційний відділ м. Вінниця про усунення перешкод в користуванні житловими приміщеннями та вселення задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) перешкоди у користуванні житловими приміщеннями АДРЕСА_1 .

Вселити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) у житлові приміщення АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243,60гривень.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей виконавчого комітету Вінницької міської ради, квартирно експлуатаційного відділу м. Вінниця про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: