У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., НагорнякаВ.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки Сквирської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки Сквирської міської ради Київської області, про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею, за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, на рішення Сквирського районного суду Київської області від 24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 3 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 2004 року вона проживала з відповідачем однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_3 року у них народилася дочка ОСОБА_7. З серпня 2011 року сторони припинили спільне проживання, відповідач не цікавиться вихованням дочки і станом її здоров'я, не відвідує дитину і не спілкується із нею.

Позивач ОСОБА_4 вважала, що відповідач свідомо не бажає брати участі у вихованні дитини, виявляти батьківську увагу та турботу. Висновком органу опіки і піклування при виконавчому комітеті Сквирської міської ради Київської області від 22 вересня 2014 року визнано доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У березні 2015 року ОСОБА_5 подав до суду зустрічний позов, в якому посилався на те, що він є батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, і відповідно до закону має право спілкуватися з нею та приймати участь у її вихованні, проте ОСОБА_4 чинить перешкоди у спілкуванні з дочкою, а тому просив суд способом участі у вихованні доньки визначити систематичні зустрічі з дитиною, які повинні відбуватися щомісяця з п'ятниці по понеділок (в залежності від його вихідних) за адресою його реєстрації: АДРЕСА_1, без присутності матері - на Різдво Христове з 6 на 7 січня; проводити частину своєї відпустки та у вільний від роботи час зустрічатися з дочкою за місцем проживання: АДРЕСА_2, зобов'язати ОСОБА_4 заздалегідь повідомити про зміну постійного місця проживання малолітньої дочки.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 24 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 3 листопада 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визначено спосіб участі ОСОБА_5 у спілкуванні та вихованні з малолітньою дочкою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом побачення без присутності матері: один раз на місяць у вихідні дні (з урахуванням робочого графіка) з 12.00 год. до 15.00 год. та на Різдво Христове з 13.00 год. до 16.00 год. у АДРЕСА_1. У решті вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, поданій представником ОСОБА_6, порушується питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення первісного позову.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Батьки можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, у випадках: якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей.

Правильно з'ясувавши фактичні обставини справи та давши оцінку всім зібраним у справі доказам, суди з урахуванням вищезазначених положень ст. 164 СК України дійшли обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав з підстав того, що вона не надала суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про умисне ухилення ОСОБА_5 від виконання своїх батьківських обов'язків.

За таких обставин оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України на основі повно з'ясованих обставин у справі.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність вищезазначених висновків судів не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити, рішення Сквирського районного суду Київської області від 24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 3 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана

Колегія суддів: