Справа № 752/8429/14-ц
Провадження № 2/752/599/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 травня 2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарі Конельській А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У травні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, в якому просила в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначила про те, що у період з 01.06.2002 року по 27.07.2011 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого придбано квартиру АДРЕСА_1, яку оформлено на відповідача ОСОБА_2 Між сторонами у справі існує спір з приводу розподілу спільного майна подружжя вказаної вище квартири. Від шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_3, 2004 року народження, та ОСОБА_4, 2009 року народження, які проживають разом з матірю ОСОБА_1 та знаходяться на повному її утриманні, оскільки відповідач ухиляється від виконання свого батьківського обовязку щодо утримання малолітніх дітей, не сплачує аліменти, позивач вважає, що в порядку ст. 70 СК України її частка у спільному майні подружжя може бути збільшена до 2/3 частин.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. В обґрунтування заперечень зазначив про те, що у 2006 році між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір, а на отримані за вказаним договором кошти було придбано спірну квартиру. Після розірвання шлюбу, жодних платежів за кредитним договором ОСОБА_1 не здійснювала. Крім того, не доведено позивачем, на думку відповідача, факт ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківського обовязку та ненадання матеріальної допомоги на утримання дітей.

Представник третьої особи ТОВ «ОТП Факторинг України» у судове засідання не зявився, подав до суду письмові заперечення та заяву про розгляд справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 01 червня 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб, виданого повторно 25.01.2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві (т. 1 а.с. 4).

Від шлюбу сторони у справі мають двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується даними свідоцтв про народження (т. 1 а.с. 22, 23).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.07.2011 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2012 року, шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, розірвано. Визначено місце проживання ОСОБА_3, 2004 рок ународження, та ОСОБА_4, 2009 року народження, з матірю ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 5-19).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 під час шлюбу придбали нерухоме майно на праві спільної сумісної власності.

Так, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 13.04.2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим номером 1685, ОСОБА_2 придбано квартиру АДРЕСА_1. Вказаний договір укладено ОСОБА_2 за згодою дружини ОСОБА_1, про що свідчить відповідна заява.

За правилами ст.ст. 60,70 Сімейного кодексу України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, частки якого між подружжям визнаються рівними.

При цьому право на спільне майна, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Розпорядження, користування та володіння об'єктами права спільної сумісної власності здійснюється подружжям з рівними правами та обов'язками, якщо інше не встановлено домовленості між ними.

У відповідності з ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд виходить з того, що придбання квартири АДРЕСА_1, відбулось на праві спільної сумісної власності сторін, а тому вирішуючи даний спір суд надходить до висновку про те, що вказана квартира є спільним майном подружжя.

Згідно до ст. 70 СК України передбачено, що за рішенням суду частина майна одного з подружжя може бути збільшена, якщо з ним після розлучення проживатимуть діти, а також непрацездатні повнолітні діти за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього лікування, фізичного і духовного розвитку.

Посилання позивача на те, що судом може бути збільшена її частка майна, оскільки відповідач не дбає про матеріальне забезпечення двох малолітніх дітей, ухиляється від виконання батьківського обовязку по утриманню останніх, не сплачує аліменти на їх утримання, суд оцінює критично, оскільки позивачем не доведено дані обставини відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Враховуючи наведене, у даному випадку суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для відступу від рівності часток подружжя, а тому за позивачем ОСОБА_1 слід визнати право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Згідно з ст. 65 СК України договір укладений, одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Пункти 23-24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. визначають, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

В частині заперечень відповідача щодо того, що грошові кошти, отримані в кредит на придбання спірної квартири, до цього часу в повному обсязі не сплачені, то суд вважає, що дана обставина не є підставою для відмови у позові в цій частині, а питання сплати грошових коштів на погашення кредиту може бути вирішено сторонами окремо.

Враховуючи вищевикладене, суд, вислухавши осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі, з'ясувавши обставини справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Питання про розподіл судових витрат вирішити в порядку ст. 88 ЦПК України.

Керуючись п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», на підставі ст.ст. 60,69,70,71,72 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3,10,11,57-60,88,212-215,223 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» про поділ майна подружжя, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на одну другу частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 68,20 кв.м., жилою площею 46,60 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1870 гривень судового збору.

У іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя