Справа № 1510/6904/12
Провадження № 2/500/68/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Баннікової Н.В.

при секретарях Івановій Л.П., Пономаренко К.Д., Вєлєвій А.Б., Чемоширяновій Л.В., Топтигіній О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Ізмаїл цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення відсотків за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2012 р. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом про стягнення сум заборгованості за тілом кредиту, відсотками та штрафів.

Свої вимоги мотивує тим, що 17.10.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 94430 (далі Договір) про надання кредиту в сумі 27 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком не пізніше 15.10.2010 р.

На забезпечення виконання зобовязання 17.10.2007 р. було укладено договори поруки № 94430 cred-P/2 із ОСОБА_3 та № 94430 cred-P із ОСОБА_2, за якими останні поручилися перед кредитором за виконання позичальником обовязків за кредитним договором.

Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте відповідачі платежі належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 10.06.2012 р. за ними виникла заборгованість у загальній сумі 33 162,97 грн., або 264 972,12 грн., що складається з тіла кредиту, відсотків та штрафів, і яку до теперішнього часу не погашено.

У процесі розгляду справи позивач розмір позовних вимог неодноразово змінював та остаточно просив стягнути солідарно з відповідачів відсотки за користування кредитом в сумі 21 986,05 дол. США за період з 24.02.2011 р. по 22.09.2013 р., що становить за курсом національної валюти до долару США на день утворення заборгованості (22.09.2013 р.) 175 734,49 грн. з урахуванням ухваленого 04.11.2009 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області рішення (а.с.115-118 т.1) про стягнення суми в розмірі 162 973 грн., що утворилась станом на 20.01.2009 р., з якої тіло кредиту 19 477,02 дол. США, відсотки 902,20 дол. США, та з урахуванням ухваленого Жовтневим районним судом Дніпропетровської області рішення від 18.05.2011 р. (а.с.79-88 т.2), що утворилась станом на 23.02.2011 р., про стягнення 9 140,76 грн.. (а.с.149-151 т.1, а.с.22-23 т.2).

Представник позивача у судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує (а.с.93).

Представник відповідача ОСОБА_3 адв. ОСОБА_4 подав заяву про розгляд справи у його відсутність, раніше у судових засіданнях обставини позовних вимог визнавав, позовні вимоги не визнавав (а.с.97).

Представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не зявився,

подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у звязку з відрядженням, у судовому засіданні 10.12.2015 р. позовні вимоги визнавав частково у відповідності із розрахунком, проведеним експертом.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що сторони надали усі докази у підтвердження позовних вимог та заперечень, надали по справі свої пояснення, на підставі чого суд приходить до висновку про відсутність підстав для оголошення перерви у судовому засіданні (відкладення розгляду справи) та необхідності розгляду справи у відсутність представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17.10.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 94430 про надання кредиту в сумі 27 000 доларів США строком повернення тіла кредиту відсотків на винагороди не пізніше 15.10.2010 р.

Згідно п.4.1, 4.3 кредитного договору процентна ставка за користування кредитом складає 17 % річних, за користування кредитом при простроченні зобовязань 48 % річних (а.с.17).

На забезпечення виконання зобовязання 17.10.2007 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договори поруки № 94430 cred-P/2 із ОСОБА_3 та № 94430 cred-P із ОСОБА_2, за якими останні поручилися перед кредитором за виконання позичальником обовязків за кредитним договором. Пунктами 4 договорів поруки сторони погодили, що боржник та кожний з поручителів відповідають перед банком за порушення обовязків як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник (а.с.15-16).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.11.2009 р. задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 94430 та договорами поруки № 94430 cred-P/2 і № 94430 cred-P та стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість, що утворилась станом на 20.01.2009 р., - 20 379,22 дол. США (з яких 19 477,02 дол. США тіло кредиту, 902,20 дол. США відсотки), що складало 162 937 грн. (а.с.115-118 т.1).

Рішенням Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 18.05.2011 р. стягнено за вказаним кредитним договором 9 140,76 грн. - заборгованість за відсотками, що утворилась станом на 23.02.2011 р. (а.с.209 т.1, 79-88 т.2).

Згідно останньому розрахунку позивач просить стягнути з відповідачів відсотки за користування кредитними коштами за період з 24.02.2011 р. по 22.09.2013 р.,тобто, поза строком дії кредитного договору (а.с.23-23 т.2, а.с.20 т.1).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Стаття 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється із підстав, передбачених договором або законом.

За змістом ст. ст. 610 , 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням

встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як роз'яснено у п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України ). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601 , 604-609 ЦК України . Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526 , 599 ЦК України.

Така ж правова позиція викладена і в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.09.2015 р.

Таким чином, оскільки ухвалені судові рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування процентів за користування кредитними коштами поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач питання про покладення на відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання, передбаченої ст. 625 ЦК України, не порушує.

На підставі викладеного, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10,60,88,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.526,530,533,554,598,611, 625, 651, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення відсотків за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_5