Справа № 357/4455/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Антко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №5, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа : Перший Український міжнародний банк про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на 1/2 частину автомобіля, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що перебуваючи з відповідачем в шлюбі з 21.04.2007 року по 12.12.2014 року, придбали автомобіль НОМЕР_1, 2013 року випуску, сірого кольору. Дане авто є спільною сумісною власністю, а тому позивач просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину даного майна та визнати недійсним з моменту вчинення договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля, за яким ОСОБА_2 одноособово, без дозволу дружини, відчужив спірний автомобіль ОСОБА_3 Позивач просила стягнути з відповідачів, солідарно, судові витрати по справі.

В судовому засіданні, позивач та її представник уточнили та зменшили позовні вимоги, просили суд визнати частково недійсним договір купівлі продажу ТЗ CHERY KIMO, д.н.з. НОМЕР_2, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину зазначеного автомобіля, стягнути з відповідачів судові витрати.

Відповідачі позов не визнали.

Третя особа у справі не направила свого представника в судове засідання, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, жодних клопотань чи заяв не подали.

Заслухавши пояснення сторін по справі, заслухавши покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 21.04.2007 року, мають двох малолітніх дітей. Відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 12.12.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Наведені обставини підтверджуються зібраними матеріалами справи (а.с.7,8-9) та не заперечуються сторонами.

Також, встановленим є те, що сторони по справі в період шлюбу отримали цільовий кредит для оплати частини вартості продажу транспортного засобу марки CHERY KIMO, № кузову LVVDB22В3DD001119 у розмірі 70 429 грн. Позичальником за вказаним кредитним договором є ОСОБА_2 Наведене підтверджується копією кредитного договору № 21574316 від 15.05.2013 року (а.с.59-65).

В судовому засіданні встановлено, що позичальником було достроково повернуто вказаний кредит в липні 2014 року. Наведене підтвердили сторони по справі.

Встановленим є те, що 16.07.2014 року на підставі довідки-рахунку ВІА № 697721 від 16.07.2014 року, виданої ФОП «ОСОБА_4В.» зазначений автомобіль НОМЕР_1, було зареєстровано за власником ОСОБА_3 Наведене підтверджується довідкою-рахунком № 697721 та відповіддю Центру надання послуг повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Біла Церква, Білоцерківського та Сквирського районів (а.с.57,70).

Встановленим є те, що шлюбного договору чи інших угод, домовленостей щодо спільного майна між подружжям ОСОБА_2 не укладалося.

Позивач підтримуючи позов, суду пояснила, що навесні 2013 року вона з чоловіком вирішили придбати автомобіль для неї, щоб возити їх дітей, сплатили перший внесок та отримали в банку кошти в кредит, строком до травня 2015 року. Спірним автомобілем CHERY KIMO керувала позивач, та з вересня 2014 року між подружжям погіршилися відносини, автомобілем на даний час керує бувший чоловік позивача. В цьому році позивач дізналася, що відповідач ОСОБА_2 погасив кредит в липні 2014 року, достроково, та таємно, без згоди дружини, в липні 2014 року зареєстрував автомобіль на свою сестру ОСОБА_3, яка на даний час є власником спірного ТЗ.

Відповідач ОСОБА_2, заперечуючи позов, суду пояснив, що більшу частину коштів (8 000 дол. США) для придбання спірного автомобіля позичив в квітні 2013 року у своєї сестри ОСОБА_3, що стверджується відповідною розпискою. Влітку 2014 року в звязку зі зростом курсу долара , ОСОБА_2 вирішив достроково погасити кредит, сплатити борги, а тому зареєстрував авто на ОСОБА_3 в рахунок повернення їй боргових коштів. Про всі ці обставини знала позивач, оскільки керувала спірним ТЗ, та мала знати, що власником авто з 16.07.2014 року є ОСОБА_3 Крім того, позивач знала про борги, але ніякої участі в їх поверненні не приймала.

Відповідач ОСОБА_3, заперечуючи позов, суду пояснила, що в квітні 2013 року позичила подружжю ОСОБА_2 кошти в сумі 8000 дол. США, але їхня сімя на даний час розпалася, і позивач неправдиво зазначає, що нічого не знала про позику та про оформлення автомобіля CHERY KIMO на ОСОБА_3 в рахунок повернення боргу. На даний час автомобілем керує ОСОБА_2, але власником автомобіля є ОСОБА_3, оскільки подружжя ОСОБА_2 не виконали своїх боргових зобовязань щодо повернення 8000 дол. США і дана обставина добре була відома позивачу ще в 2014 році.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5, яка приходиться мамою позивача, суду пояснила, що вона особисто надавала матеріальну допомогу сімї своєї доньки, допомагала виплачувати кредитні кошти саме за спірний автомобіль, декілька раз надавала по 6 тисяч гривень, а бувший зять таємно переоформив автомобіль на свою сестру, придумали якийсь борг, щоб залишити позивача з дітьми без належного їй майна.

При вирішенні даного позову суд виходив з наступного.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За ч.1 ст.61 СК України, обєктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Як розяснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо.

Згідно зі ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України).

За ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Згідно рекомендацій, викладених в п.24 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

З огляду на встановлені судом обставини, вбачається, що подружжя ОСОБА_2 в період шлюбу придбали автомобіль на що отримали цільовий кредит в ПАТ «ПУМБ», а також, в період шлюбу цей кредит погашений. Перебування позивача в декретній відпустці по догляду за дітьми та, в подальшому, малий її заробіток, ніяким чином не збільшує частку її чоловіка в спільній сумісній власності. Спірний автомобіль було придбано для сім»ї ОСОБА_2. За вказаним кредитним договором позичальником значився ОСОБА_2, а не ОСОБА_6 Отже, суд приходить до висновку, що автомоібль CHERY KIMO, д.н.з. НОМЕР_2, 2013 р.в. є спільною сумісною власністю подружжя. А та обставина, що спірний автомобіль був придбаний в кредит, не впливає на способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Існуючий договір позики (розписки) між відповідачами, як доказ належного переходу права власності ОСОБА_3 на спірний авттмобіль, - є неналежним. Так, в матеріалах справи мається розписка про позику відповідачем ОСОБА_2 у ОСОБА_3 коштів на суму 8 000 дол. США., але дана розписка не містить відомостей про позику коштів на придбання саме автомобіля, прізвище позивача, також, не фігурує в даній розписці (а.с.47). Позивач заперечує наявність даного боргу, зазначає про сумнівність дати та природи походження даного документа, відсутні докази обізнаності позивача щодо позики коштів у ОСОБА_3

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ч.ч.1,2 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Так, згідно ч.3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а таков договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Аналогічна правова норма висвітлена в ч.2 ст. 369 ЦК України.

Якщо за раніше діючим Цивільним кодексом та Кодексом про шлюб та сімю України для відчуження автомобіля не вимагалося згоди другого з подружжя і нотаріального посвідчення, то нині діючий Цивільний кодекс України (стаття 210), Сімейний кодекс (стаття 65) цього вимагають.

Також, відповідно до пункту 139 Інструкції 20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої Наказом Міністерства Юстиції від 03.03.2004 року, - при посвідченні договорів відчуження транспортних засобів, інших самохідних машин і механізмів, що є спільною власністю подружжя, вимагається згода другого з подружжя, яка оформлюється нотаріусом з дотриманням вимог, викладених у пунктах 44, 45 цієї Інструкції.

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину вцілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Таким чином, даючи оцінку поданим доказам, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки встановленим є те, що спірний автомобіль НОМЕР_1, 2013 р.в. є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2, однак з встановлених обставин справи вбачається одноособове, без необхідних повноважень розпорядження ОСОБА_2 вказаним спільним майном. Отже, реєстрація даного автомобіля 16.07.2014 року за ОСОБА_3 відбулася без згоди позивача, як одного з подружжя, а тому підлягає визнанню частково недійсним договір за яким ОСОБА_3 стала власником автомобіля НОМЕР_1, кузов LVVDB22В3DD001119. Жодного належного доказу, який би спростовував дані висновки суду, - не надано.

Також, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідачів підлягає солідарному стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі870 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 61,60,63,65,69,71 СК України, ст. 210,217, 369 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» ст.ст.10,59,60,84,88, 212-215, 296 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати частково недійсним договір купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_1, кузов LVVDB22В3DD001119, 2013 року випуску, сірого кольору, свідоцтво про реєстрацію СХХ227759, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля НОМЕР_1, кузов LVVDB22В3DD001119, 2013 року випуску, сірого кольору, свідоцтво про реєстрацію СХХ227759.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, солідарно, судові витрати по справі в сумі 870 грн. (вісімсот сімдесят гривень)

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено 24.06.2015 року.

Суддя ОСОБА_7