Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/3205/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
09 липня 2015 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі
Головуючого: Савченко О.В., суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.
при секретарі: Бурак А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «УКРГАЗБАНК» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 березня 2015 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним до-
говором № 262/08/3 від 13.06.2008 року у загальному розмірі 405 572,68 гривень. В обгрунтування позову зазначив, що згідно з умовами кредитного договору № 262/08/3 від 13.06.2008 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 31 360,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,8 % на рік з кінцевим терміном повернення 11.06.2038 року. Також 13.06.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 262/08/3/1П, згідно якого ОСОБА_4 поручився відповідати перед позивачем за виконання кредитного договору, укладеного з відповідачем ОСОБА_3 у повному обсязі. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ОСОБА_3 та позивачем укладено договір іпотеки № 262/08/3/1з від 13 червня 2008 року, у відповідності до якого передано в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Семенівка, вул. Першотравнева, 65.
Згідно доданого до позову розрахунку заборгованості, заборгованість позичальника ОСОБА_3 станом на 01.12.2014 року становить 26 248,99 доларів США, а саме: заборгованість по кредиту строкова 24 652,53 доларів США, що еквівалентно 371 178,67 грн.; заборгованість по кредиту прострочена - 343,85 доларів США. що еквівалентно 5 177,15 грн.: заборгованість по процентах поточна 314,47 доларів США, що еквівалентно 4 734,79 грч.; заборгованість по процентах прострочена 938,14 доларів США, що еквівалентно 14 125,02 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 599,55 грн.; заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 1 307,50 грн.; штраф за невиконання вимог щодо перестрахування предмета іпотеки 8 450,00 грн., а всього
405 572,68 грн., яку ОСОБА_2 просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку.
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 березня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором № 137/04/6 від 24 травня 2007 року у розмірі 405 572 грн. 68 копійок та витрати по судовому збору у розмірі 3654 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» в задоволенні позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 в солідарному порядку з ОСОБА_3, а також щодо незазначення судом в резолютивній частині основного боргу в доларах США, тому просило ухаалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК».

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 червня 2008р. між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК», правонаступником якого є ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 262/08/3, згідно з яким ОСОБА_2 надав, а позичальник отримав в кредит 31 360 доларів США на строк до 11 червня 2038р. із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,8 % річних.

13 червня 2008р. між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК», правонаступником якого є ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 262/08/3/1П, згідно з яким ОСОБА_4 поручився відповідати перед Банком за виконання кредитного договору позичальником.

В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № 262/08/3/1з від 13.06.2008р., згідно з яким ОСОБА_3 передав в іпотеку Банку житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька обл., Мелітопольський р-н, с. Семенівка, вул. Першотравнева, буд. 65.

ОСОБА_3 отримав від банку кредитні кошти у розмірі 31 360 доларів США, що підтверджується матеріалами справи та не заперечувалось представником відповідача ОСОБА_5 в ході розгляду справи.

Відповідно до п.п. 3.3.3-3.3.4 кредитного договору позичальник зобов»язався щомісячно не пізніше 10-го числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, здіснювати повернення суми кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом. У випадку порушення строків платежів ОСОБА_2 нараховує пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченої заборгованості за кожень день прострочення.

Згідно з пунктом 3.1.10 кредитного договору позичальник зобов»язаний сплачувати проценти за користування простроченим кредитом за підвищеною ставкою, яка збільшується на 1 % від визначеної у п. 1.1, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості, тобто за ставкою 14,8 %.

Також відповідно до п. 3.1.11 кредитного договору процентна ставка за користування кредитом збільшується на 1 % у разі порушення позичальником зобов»язань, встановлених п.п. 3.3.12-3.3.16 щодо страхування предмета іпотеки та вжиття заходів з продовження дії договорів страхування.

У відповідності до п. 3.1.1 позичальнику для погашення кредиту, процентів та всіх нарахованих платежів був відкритий рахунок № 49.840.

На порушення вищевказаних умов кредитного договору ОСОБА_3 не завжди

своєчасно здійснювались щомісячні платежі, внаслідок чого згідно з наданого Банком розрахунку ОСОБА_3 періодично протягом дії договору нараховувались підвищені відсотки на прострочену заборгованість у розімрі 14,8 %. На поточні платежі продовжувала розповсюджуватись ставка у розмірі 13,8 %.

Починаючи з вересня 2014р. ОСОБА_3 не сплачував кредит та проценти за користування кредитом, тому нарахування на прострочену заборгованість здійснювалось Банком за ставкою 14,8 %.

Одночасно в цей же період позичальником були порушені і умови кредитного договору щодо подальшого страхування предмета іпотеки, внаслідок чого відповідно до пункту 3.1.11 кредитного договору процентна ставка була збільшена на 1 %. Враховуючи, що в цей час вже діяла збільшена процентна ставкау розмірі 14,8 % у зв»язку з простроченням платежів позичальником, то вона була збільшена ще на 1 % через одночасне друге порушення нездійснення продовження страхування предмета іпотеки, та стала дорівнювати 15,8 %.

Таким чином, вказані підвищення банком відсотків до 15,8 % річних передбачені умовами кредитного договору у зв»язку з вищезазначеними порушеннями, які були одночасно допущені самим позичальником.

Крім того, пунктом 4.2 договору іпотеки передбачено також штраф за невчинення всіх необхідних дій для дійсності договору страхування, на підставі якого Банком було нараховано позичальнику штраф, розмір якого становить 5 % від заставної вартості предмета іпотеки, та, відповідно, сума штрафу склала 8 450 грн.

Враховуючи, що у зв»язку з припиненням ОСОБА_3 сплати кредиту та відсотків станом на 01.12.2014р. у нього виникла прострочена заборгованість по кредиту у сумі 343,85 доларів США, прострочена заборгованість по процентам у сумі 938,14 доларів США, а також зважаючи на те, що не був застрахований предмет іпотеки, Банком у відповідності до вимог п.п. 5.1-5.3 кредитного договору було прийнято рішення про дострокове повернення кредиту.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № 262/08/3 станом на 01.12.2014р. становить 26 248,99 доларів США та 10356,55 грн., а саме: заборгованість по кредиту строкова 24 652,53 доларів США, що еквівалентно 371 178,67 грн.; заборгованість по кредиту прострочена - 343,85 доларів США. що еквівалентно 5 177,15 грн.: заборгованість по процентах поточна 314,47 доларів США, що еквівалентно 4 734,79 грч.; заборгованість по процентах прострочена 938,14 доларів США, що еквівалентно 14 125,02 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 599,55 грн.; заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 1 307,50 грн.; штраф за невиконання вимог щодо перестрахування предмета іпотеки

8 450,00 грн., а всього 405 572,68 грн.

Вказану заборгованість банк просив в позові стягнути з позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 в солідарному порядку.

Задовольняючи частково цей позов та стягуючи всю визначену банком суму заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3, суд вважав доведеними вимоги Банку, заявлені до позичальника, а також правильним розмір визначеної банком заборгованості. Відмовляючи в позові до поручителя ОСОБА_4, суд виходив із того, що порука припинилась у відповідності до вимог ч. 1 ст. 599 ЦК України, оскільки банк в односторонньому порядку без згоди та повідомлення поручителя збільшив обсяг його відповідальності, якою суд вважав збільшення процентної ставки до 15,8 %, що не передбачено договором поруки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 наголошує на помилковості висновків суду в частині припинення поруки через збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки таке збільшення процентної ставки передбачено умовами кредитного договору, за виконання якого позичальником поручився ОСОБА_4

Перевіривши вказані доводи апеляційної скарги та матеріали справи в їх межах, колегія встановила наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов»язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

В пункті 22 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при врішенні спорів, що вникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012р. в редакції від 07.02.2014р. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільниї і кримінальних справ роз»яснив, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов»язується зі зміною забезпеченого зобов»язання за відсутності згоди поручителтя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому, обсяг зобов»язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов»язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Згідно з пунктаими 1.2, 1.3 договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов»язань за кредитним договором, тому поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж об»ємі, що і позичальник за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки ( штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов»язань.

За пунктом 6.1 договору поруки цей договір є невід»ємною частиною кредитного договору.

Дійсно за умовами п. 2.6 договору поруки кедитор зобов»язаний повідомити поручителя в письмовій формі про внесення до кредитного договору будь-яких змін та доповнень стосовно розміру суми кредиту, розміру процентної ставки за користування кредитом, строків виконання зобов»язань.

Проте, як вище встановлено, збільшення процентної ставки передбачено умовами кредитного договору як у разі порушення строків платежів на 1 %, так і у разі порушення умов страхування предета іпотеки на 1 %. І такі збільшення були застосвані банком у зв»язку з допущенням позичальником одночасно цих двох порушень, що призвело до збільшення процентної ставки одразу на 2 %, що відповідає умовам кредитного договору. При цьому, це все зазначено в кредитному договорі, в який ніяких додаткових змін щодо збільшення процентоної ставки протягом дії кредитного договору не вносилось.

Таким чином, в даному випадку не потребувалось згоди поручителя на застосування підвищеної процентної ставки, а така відповідальність була передбачена умовами кредитного договору, за виконання якого позичальником поручився поручитель в повному обсягу зобов»язань, тому мав ретельно ознайомитись як з умовами договору поруки, так і з умовами кредитного договору.

З огляду на вказане, суд неправильно встановив дійсні обставини справи щодо збільшення процентної ставки банком без згоди поручителя, а відтак дійшов помилкового висновку про збільшення обсягу відповідальності поручителя та припинення у зв»язку з цим поруки.

Тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення заборгованості з обох відповідачів в солідарному порядку за вирахуванням штрафу у сумі 8 450 грн., нарахованого позичальнику на піставі п. 4.2 договору іпотеки, за виконання якого поручитель не може відповідати, та такі умови договір поруки не містить.

Вирішуючи питання стосовно валюти стягнення, колегія дійшла висновку, що, оскільки правовідносини між сторонами виникли з кредитного договору в іноземній валюті, то ОСОБА_2 має право на стягнення основного боргу у валюті кредиту, що випливає з аналізу діючого законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У справі, яка є предметом перегляду, у мотивувальній частині рішення наведені розрахунки заборгованості за кредитним договором із переведенням іноземної валюти в українську за курсом, установленим НБУ на 01 грудня 2014р., але в резолютивній частині стягнуто всю суму боргу в гривні без визначення її еквіваленту у доларах США.

Такий висновок суду першої інстанції є необґрунтованим і не узгоджується з вимогами частини другої статті 533 ЦК України.

Отже, ухвалюючи рішення про стягнення основного боргу, який виник в іноземній валюті, у гривневому еквіваленті, суд порушив вимоги вказаних норм матеріального права та, відповідно, права позивача, який має право на отримання кредиту та відсотків в валюті кредиту.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України № 6-145цс14 від 24.09.2014р., прийнятій в порядку ст.ст. 355, 360-4 ЦПК України, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для судів, які вирішують спір, що регулюється цими ж нормами матеріального права.

Крім того, в пункті 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» N 5 від 30.03.2012р. надано наступне роз»яснення: у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи зазначених правової позиції та роз»яснень вищих судів не врахував, тому неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Апеляційний суд, перевіривши наявність у Банку відповідних документів, які надають йому право на здійснення операцій у іноземній валюті, встановив, що ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» має видані Національним банком України: Банківську ліцензії № 123 від 19.11.2001р. та Дозвіл № 123-2 від 03.02.2004р. з Додатком до нього, Дозвіл № 123-3 від 05.07.2007р. з Додатком до нього, видані йому як ВАТ «УКРГАЗБАНК», а також Банківьску ліцензію № 123 від 22.06.2009р. та Дозвіл № 123-4 від 22.09.2009р. і Додаток до нього, видані йому як ПАТ «УКРГАЗБАНК».

В такому разі вимоги Банку щодо повернення суми кредиту, наданого в доларах США, та нарахованих процентів саме в цій валюті є обгрунтованими.

Зважаючи на викладені обставини, колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України із ухвалення рішення про часткове задоволення позову банку.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «УКРГАЗБАНК» задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 березня 2015 року у цій справі скасувати.

Позов ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зарєстрованого за адресою: Запорізькаобл, Мелітопольський р-н, с. Семенівка, вул. Першотравнева, буд. 65, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, в солідарному порядку на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», юридична адреса: 03087, м. Київ, вул Єреванська, буд. 1, , МФО 320478, ІПН 58, заборгованість за кредитним договором № 262/08/3 від 13 червня 2008 року станом на 01.12.2014р. у розмірі 26 248 (двадцять шість тисяч двісті сорок вісім) доларів США 99 центів та 1 907 (одну тисячу дев»ятсот сім) гривень 05 копійок, в тому числі: строкову заборгованість за кредитом 24 652 ( двадцять чотири тисячи шістсот п»ятдесят два) долари США 53 центи, прострочену заборгованість за кредитом 343 (триста сорок три) долари США 85 центів, поточну заборгованість про процентам 314 ( триста чотирнадцять) доларів США 47 центів, прострочену заборгованість по процентам 938 (дев»ятсот тридцять вісім) доларів США 14 центів, пеню за несвоєчасне погашення кредиту 599 (пятсот девяносто девять) гривень 55 копійок, пеню за несвоечасну сплату процентів 1 307 ( одна тисяча триста сім) гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» нарахований у відповідності до п. 4.2 договору іпотеки № 262/08/3/1з від 13.06.2008р. штраф у сумф 8 450 ( вісім тисяч чотириста п»ятдесят) гривень.

В задоволенні позову ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» щодо стягненні штрафу в сумі 8 450 грн. з ОСОБА_4 солідарно з ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» з ОСОБА_3, ОСОБА_4 судовий збір за подання позову та апеляційної скарги по 2740 ( дві тисячи сімсот сорок) гривень 50 копійок з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: