У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Маляренка А.В., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до відділу освіти Балтської районної державної адміністрації Одеської області, Балтської районної державної адміністрації та управління державного казначейства України в Одеській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відділу освіти Балтської районної державної адміністрації Одеської області, Балтської районної державної адміністрації та управління державного казначейства України в Одеській області, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила поновити її на роботі на посаду вчителя російської мови та літератури Кармалюківської восьмірічної школи Балтського району Одеської області, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути моральну шкоду, оскільки її звільнення є незаконним та необґрунтованим, так як за час роботи на посаді директора та вчителя зазначеної школи вона жодного разу не вчиняла аморального проступку, який виходить за межі загальноприйнятих норм поведінки та моралі.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16 червня 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 217-к від 06.10.2010 року по відділу освіти Балтської районної державної адміністрації Одеської області про звільнення ОСОБА_4 за п. 3 ст.41 КЗпП України з посади директора Кармалюківської ЗОШ I-III ступенів за вчинення аморального проступку не сумісного із продовженням роботи.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 217-к від 06.10.2010 року по відділу освіти Балтської районної державної адміністрації Одеської області про звільнення ОСОБА_4 з посади директора та вчителя російської мови за сумісництвом Кармалюківської ЗОШ I-II ступенів за вчинення аморального проступку не сумісного х продовженням роботи на підставі п. 3 ст. 41 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді директора Кармалюківської ЗОШ I-II ступенів та вчителя російської мови та зарубіжної літератури за суміщенням Кармалюківської ЗОШ I-II ступенів Балтського району Одеської області.

Стягнуто з відділу освіти Балтської державної адміністрації на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 108 254 грн 79 коп.

Стягнуто з відділу освіти Балтської державної адміністрації на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 2 000 гривень.

Стягнуто з відділу освіти Балтської державної адміністрації на користь ОСОБА_4 2 000 гривень за надання юридичної допомоги.

Стягнуто з відділу освіти Балтської державної адміністрації на користь ОСОБА_4 судові витрати за інформаціно-технічне забезпечення в розмірі 37 гривень.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2015 року рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16 червня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2015 року, залишити в силі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16 червня 2014 року.

Вивчивши матеріали справи, обговоривши та перевіривши доводи касаційної скарги, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 у 2003 році була переведена на посаду директора Кармалюківської загальноосвітньої шкоди I-II ступенів й за сумісництвом вчителем російської мови та зарубіжної літератури.

Підставою для звільнення ОСОБА_4 з ініціативи власника або уповноваженого ним органу стало вчинення працівником школи, яка виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням зазначеної посади.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 не скоєно таких дій, які не сумісні із продовженням роботи на посаді директора та вчителя школи.

Скасовуючи рішення першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що матеріалами справи достовірно встановлено, що ОСОБА_4, працюючи директором та вчителем Кармалюківської загальноосвітньої шкоди I-II ступенів, виконуючи виховні функції, неодноразово та безпосередньо принижувала та ображала учнів школи та їх батьків, працівників технічного персоналу школи, що є порушенням основних моральних норм суспільства та суперечить змісту трудової функції ОСОБА_4, вона тим самим дискредитувала свої службово-виховні та посадові повноваження, чим вчинила аморальний проступок, не сумісний з продовженням даної роботи. Колегія суддів не встановила, що ОСОБА_4 була звільнена за критику, помсту або з інших незаконних підстав.

Висновки суду апеляційної інстанцій є такими, що відповідають встановленим обставинам у справі та підтверджено матеріалами справи.

За вчинення аморального проступку окремі категорії працівників можуть бути звільнені за підставою, передбаченою п. 3 ст. 41 КЗпП. Трудовий договір може бути розірвано лише з тими працівниками, які виконують виховні функції, тобто коли виконання таких функцій є основним змістом їхньої роботи. До таких працівників належать насамперед вихователі, вчителі, викладачі, психологи-практики, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів та ін. Не можна за цією підставою звільнити працівника, для якого здійснення виховних функцій є лише частиною повноважень. Розірвання трудового договору за підставою, передбаченою п. З ст. 41 КЗпП, допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов'язків, так і за аморальну поведінку в громадських місцях чи в побуті.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про освіту» педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов'язки.

Аморальний проступок є оціночним поняттям. У широкому значенні - це винна дія або бездіяльність, що порушує основні моральні норми суспільства та суперечить змісту трудової функції і дискредитує службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб.

Аморальна поведінка ОСОБА_4, як директора та вчителя шкоди, підтверджена допитаними свідками, протоколом батьківських зборів Кармалюківської ЗОШ I-II ступенів, колективним зверненням батьків учнів даної шкоди до голови Балтської районної ради та начальника відділу освіти Балтської райдержадміністрації Одеської області щодо аморальної поведінки директора та вчителя ОСОБА_4, зокрема, висловлювання на адресу учнів під час уроку, що вони «молдавські свині», називала ученицю «дебілкою та її батьків» та інші.

Відповідно до абз. 3 п. 28 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів <http://u.to/hxmgAg>», з підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (п. 3 ст. 41 КЗпП України), можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обов'язків, так і не пов'язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують. Касаційна скарга фактично зводиться до переоцінки доказів судом апеляційної інстанції, з висновками якого не погоджується позивачка.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2015 року, відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Коротун В.М., Маляренко А.В., Попович О.В.