Справа № 371/2120/14-ц Головуючий у І інстанції Рудик Ю.В.
Провадження № 22-ц/780/882/15 Доповідач у 2 інстанції Я.С. Мельник
Категорія 52 05.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

05 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Ромашині І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 17 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тулинське», ОСОБА_3, третя особа - Управління пенсійного фонду України у Миронівському районі, про сплату страхових внесків, стягнення моральної шкоди та зобов'язання провести перерахунок, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, у якому просив зобов'язати відповідача ТОВ «Тулинське» примусово сплатити страхові внески до управління ПФУ у Миронівському районі за січень 2002 року, за червень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2003 року, за січень по травень місяці 2004 року, та зобов'язати управління ПФУ у Миронівському районі у місячний термін провести перерахунок його пенсії.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 з січня 2001 року по 1 червня 2004 року працював на посаді головного інженера та інженера по охороні праці у ТОВ «Тулинське», під час чого отримував заробітну плату у розмірі 250 грн. та доплату у розмірі 5, 20 грн.

Зазначає, що 15 жовтня 2008 року він вийшов на пенсію та через півроку отримав першу пенсію. Отримавши 14 жовтня 2012 року облікову картку Пенсійного фонду, ним було виявлено, що з 1 січня 2002 року по 1 червня 2004 року його заробітна плата у звітності по місяцях була занижена на 1800 грн. та недорахована йому пенсія за цей час у розмірі 3000 грн. Вважає, що з 1 січня по 1 червня 2004 року не взято до обліку через відсутність звітності страхувальника.

У зв'язку із цими обставинами звернувся до суду із метою захисту та поновлення своїх прав.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 17 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що він не отримує повний розмір своєї пенсії у зв'язку із тим, що відповідач ТОВ «Тульчинське» не сплачував належних страхових внесків, чим завдав йому матеріальних збитків та моральних втрат.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів щодо неправомірних дій відповідачів, оскільки страхові внески сплачувалися на основі нарахованої заробітної плати відповідно до книг нарахування заробітної платні ОСОБА_2 за період з 2001 по 2004 роки, на підставі чого йому була нарахована відповідна пенсія з дотриманням вимог Закону, через що підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 з січня 2001 року по 1 червня 2004 року працював на посаді головного інженера та інженера по охороні праці у ТОВ «Тулинське», у с. Тулинці, Миронівського району, Київської області, під час чого отримував заробітну плату у розмірі 250 грн. та доплату у розмірі 5, 20 грн. (а. с. 3-4).

У період роботи він отримував заробітну плату відповідно до кількості днів стажу у місяці, що підтверджується індивідуальною відомістю застрахованої особи ОСОБА_2 (а. с. 4).

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до ст.21 цього Закону облік усіх застрахованих осіб та персоніфікований облік надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також персоніфікований облік коштів накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюються в порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

На кожну застраховану особу відкривається персональна облікова картка, в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки та офіційно повідомили про це відповідний орган доходів і зборів і мають відмітку в паспорт.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту заниження розміру пенсії через несплату ТОВ «Тулинське» усіх страхових внесків, оскільки вони були сплачені підприємством відповідно до табелів обліку робочого часу та відповідають фактичній сумі заробітку і кількості відпрацьованих днів позивача.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки ним не було наведено належних розрахунків невиплачених сум, які були б підставою для стягнення цих коштів.

Оскільки, судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішенння Миронівського районного суду Київської області від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: