Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/726/15-ц Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О.
Категорія 27 Доповідач Широкова Л. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Галацевич О.М., Матюшенка І.В.,

при секретарі судового

засідання Мишаковській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 14 вересня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання правочину нікчемним,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, у якому просила суд визнати нікчемним правочин, який викладений в пункті 7.2 кредитного договору № ZRRWAE00000180 від 13 липня 2007 року в частині того, що позичальник доручає без додаткового узгодження перерахувати кредитні кошти та комісію банку на відповідні рахунки на сплату страхових платежів на рахунок СК «Інгострах» та сплату за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на рахунок ДП «Інформаційний центр» МУЮ та проведення погашення заборгованості по вказаному договору за рахунок коштів, розміщених на рахунку.

Мотивувала свої позовні вимоги тим, що представник відповідача при вчиненні правочину не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності визначеної ст. 203 Цивільного кодексу України, тому просила суд визнати спірний пункт правочину нікчемним.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 14 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити, обґрунтовуючи скаргу тим, що рішення суду є таким, що ухвалене з не повним з'ясуванням обставин по справі.

Апелянт вказує, що наявні у матеріалах справи письмові докази не є належними та допустимими. Довіреність представника відповідача на момент укладення правочину була оформлена не належним чином, тому вважає, що суд не повинен був застосовувати вимоги ст. 241 ЦК України.

У своїх доводах також посилається на Закон України «Про захист прав споживачів» та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з вимогами ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочини поділяються за ступенем недійсності на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні) та відносно недійсні, які можуть бути визнані судом недійсними за певних умов (оспорювані).

Статтею 215 ЦК України визначено, що нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом, тобто коли є правова норма, яка безпосередньо визначає недійсність договору без дотримання її вимог, а оспорюваним є той правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але який у разі, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, може бути судом визнаний недійсним.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536,638,1056-1ЦК)).

Крім того, пунктом 2.4. Постанови №223 від 30.04.2010 року Управління Національного банку України "Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів" передбачено, що договір укладається в письмовій формі. Один примірник договору зберігається в емітента, а другий примірник договору емітент зобов'язаний надати клієнту під підпис. Емітент зобов'язаний під час видачі спеціального платіжного засобу надати клієнту договір, правила використання спеціального платіжного засобу і тарифи банку.

Із матеріалів справи вбачається, що 13.07.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ZRRWAE00000180, згідно умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав останній кредит у сумі 29078,84 доларів США для придбання автомобіля (а.с.58-62).

Згідно п. 7.2 зазначеного договору, який ОСОБА_2 вважає нікчемним, остання доручила банку без додаткового узгодження перерахувати кредитні кошти у сумі 20604,00 доларів США на поточний рахунок ОСОБА_4 НОМЕР_1 в ПриватБанку, МФО 305299, на сплату страхових платежів на поточний рахунок СК «Інгострах», а також сплату за реєстрацію у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна у сумі вказаній у п. 7.1 зазначеного договору на рахунок ДП «Інформаційний центр» МУЮ № 3 в ГОУ ВАТ «Ощадбанк», МФО 30300465 з призначенням платежу: «ДН005098/11 ДФДП «Інформаційний центр МУЮ «За реєстрацію обтяжень рухомого майна». Також ОСОБА_2 доручила банку провадити погашення заборгованості по даному кредитному договору в передбачені даним кредитним договором строки за рахунок коштів, розміщених на рахунку № ______, що відповідає платіжній картці № ___ емітованої ПриватБанком (номер рахунку та картки у договорі не вказаний).

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що законодавство у даному випадку не вимагає надання позивачем окремого доручення відповідачу на перерахування коштів, оскільки сторони таким чином погодили у договорі спосіб та порядок надання кредиту.

Також правильним є висновок суду першої інстанції про те, що позивач не надала суду жодних доказів відсутності у представника відповідача повноважень на підписання кредитного договору, хоча згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

При цьому суд першої інстанції правильно врахував, що відсутність у представника відповідача повноважень на підписання кредитного договору також не робить його недійсним, оскільки відповідач виконав даний кредитний договір і надав позивачу кредит у сумі 29078,84 доларів США, а відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.

Як визначив законодавець, правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Позивач не заперечувала того, що вона дійсно отримала кредитні кошти, сплачувала щомісячно на користь банку грошові кошти в сумі 505,34 доларів США, а іноді і більшу суму. Ці обставини підтверджуються рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 04.09.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 06.11.2014 року (а. с.55-57,140-141).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду цивільних справ за участю ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» судом було встановлено (а. с. 20-21, 55-57, 140-143), що позивач підписала з відповідачем кредитний договір № ZRRWAAE00000180 від 13.07.2007 року за яким позивач отримала кредит у сумі 29078,84 доларів США.

При цьому колегія суддів приймає до уваги те, що у ПАТ КБ «ПриватБанк» проводилося службове розслідування під час якого також було встановлено, що між сторонами був укладений (в тому числі і підписаний) кредитний договір № ZRRWAAE00000180 від 13.07.2007 року на суму 29078,84 доларів США а.с.50-53 т.1).

Оскільки ОСОБА_2 не надала жодних доказів які б свідчили про нікчемність пункту 7.2 кредитного договору № ZRRWAAE00000180 від 13.07.2007 року, суд першої інстанції правильно відмовив останній у задоволенні позову за безпідставністю.

Рішення суду відповідає встановленим обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Підстав для його зміни або скасування немає.

Інші доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача та його представника, висловлену в ході розгляду справи і полягають лише в переоцінці доказів, які належним чином перевірені і оцінені судом першої інстанції і не доводять порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 14 вересня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: