Справа № 185/8894/14-ц
Провадження № 2/185/82/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 серпня 2015 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Головіна В.О., при секретарі Мерцаловій Н.В. з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про поновлення на робот

В С Т А Н О В И В

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою згідно якої посилаючись на те, що відповідач 14 серпня 2014 року своїм розпорядженням №141/6-к звільнив його з роботи електрослюсаря підземного пятого розряду дільниці стаціонарного обладнання №2 Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління імені Героїв космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», вважає вищезазначене розпорядження відповідача незаконними, та з урахування уточнень позовної заяви просив визнати розпорядження відповідача від 14 серпня 2014 року №141/6-к незаконним та поновити його на роботі.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та пояснили, що позивач ОСОБА_1 з урахуванням ст.3 Закону України «Про відпустки» повинен був бути звільненим після використання ним відпустки і відповідно днем звільнення повинен був би бути останній день відпустки, будь якої згоди на отримання компенсації замість відпустки він не давав. Також позивач не запропонував йому будь яку іншу роботу, і тільки вразі його відмови відповідач міг його звільнити. Крім того, позивач вважає, що відсутнє також згода профспілкового комітету на його звільнення.

Тому не було підстав для його звільнення роботи 14 серпня 2014 року згідно з розпорядженням відповідача №141/6-к.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надала суду письмові заперечення, в яких посилалася на те, що позивач на час звільнення не звертався з письмовою заявою про надання йому відпустки, а звернувся лише на наступний день з такою заявою, адміністрацією позивачу ОСОБА_1 був представлений перелік вільних посад і під цим переліком він поставив свій підпис. А те що в наданому позивачу ОСОБА_1 примірнику розпорядження від 14 серпня 2014 року №141/6-к відсутній номер протоколу засідання профспілкового комітету та його дата, винний ксерокс який погано зняв копію оригіналу. Тому вважає оскаржуєме розпорядження правомірним.

Вислухавши пояснення позивача його представника та представника відповідача дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так судовому засіданні було встановлено, що згідно розпорядження №1394-к від 26.10.2006 року позивач ОСОБА_1 приступив до виконання обовязків електрослюсаря підземного 5 розряду дільниці УРСО Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління імені Героїв космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Останнім місцем роботи позивача ОСОБА_1 була посада електрослюсаря підземного пятого розряду дільниці стаціонарного обладнання №2 Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління імені Героїв космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»,

Розпорядження від 14 серпня 2014 року №141/6-к відповідач звільнив ОСОБА_1 за п.2 ст.40 КЗпП України, у звязку виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоровя.

Однак як було оголошено відповідачем та визнано всіма сторонами судового процесу у позивача ОСОБА_1 малися невикористані: 3 календарних днів чергової відпустки, 21 календарний день додаткової відпустки та 6 календарних днів відпустки повязаної з тяжкими умовами праці, загалом 30 календарних днів.

Згідно ст.3 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

Згідно ст.24 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Тобто законодавством України передбачено, що перманентним для роботодавця для визначення надавати невикористану відпустку чи сплата за неї компенсації є бажання працівника, а не воля самого роботодавця.

Також статтею 24 Закону «Про відпустки» визначено, що при цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Про що також зазначено у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 24 червня 2011 р. № 208/13/116-11«Щодо грошової компенсації працівникам за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток».

Тому, за бажанням працівника, після використання ним за робочий рік, за який надається відпустка, 24 календарних днів щорічної відпустки за решту днів невикористаної щорічної відпустки може бути виплачено грошову компенсацію.

Однак, в судовому засіданні представник відповідача визнала, що у них відсутні докази звернення позивача ОСОБА_1, до відповідача як роботодавця про бажання отримати грошову компенсацію за невикористанні відпустки, а також визнала, що мається заява ОСОБА_1, про надання йому саме невикористаної відпустки.

Що виявляє порушення трудового законодавства з боку відповідача. Доводи відповідача про те, що дата прийняття заяви ОСОБА_1, про надання йому саме невикористаної відпустки значиться наступним днем після його звільнення 15 серпня 2014 року, не спростовує відсутності бажання ОСОБА_1, на отримання грошової компенсації за невикористанні відпустки, тому відповідач сплатив таку компенсацію з власної ініціативи у відсутність бажання позивача на її отримання.

Крім того суд враховує, що згідно розпорядження від 14 серпня 2014 року №141/6-к, яким було звільнено ОСОБА_1 ним передбачена сплата лише вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку, питання ж надання відпустки чи сплати працівнику компенсації за невикористану відпустку в супереч трудового законодавства у розпорядженні під час звільнення так і не було вирішено.

Також згідно розпорядження від 14 серпня 2014 року №141/6-к, повний розрахунок з ОСОБА_1, мав статися лише в найближче нарахування заробітної плати, тобто лише у вересні місяці 2014 року. Тобто ніщо не заважало відповідачу розглянути заяву ОСОБА_1 про надання йому відпустки 15 серпня 2014 року, так як на цей день сплата працівнику компенсації за невикористану відпустку ще не відбулася.

Також суд враховує, що згідно ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Доказів того, що позивачу ОСОБА_1, була запропонована інша робота, а він від неї відмовився, а тому відповідач звільнив його так як не можливо було його перевести на іншу роботу до суду відповідачем не представлено. Те що відповідач зазначає, що мається письмовий список вільних посад на його підприємстві під яким розписався позивач, ніяк не може свідчити про те що позивач ОСОБА_1 відмовився від цих запропонованих посад.

Тому заперечення відповідача про те, що відповідач був звільнений з приводу його відмови від інших вільних посад, а тому неможливо було його перевести на іншу посаду, залишилося недоведеним.

Крім того, слід зазначити, що у розпорядженні відповідача від 14 серпня 2014 року №141/6-к, яким було звільнено ОСОБА_1, не зазначено як підставу його звільнення, те що останній відмовився від вільних посад на підприємстві, і це унеможливлює його переведення на іншу посаду.

Стосовно наявності згоди профспілкового комітету на момент звільнення ОСОБА_1, про яку зазначено у розпорядженні відповідача від 14 серпня 2014 року №141/6-к.

Слід врахувати що у примірнику розпорядження яке було вручено ОСОБА_1, під час його звільнення йдеться посилання на витяг з протоколу засідання профспілкового комітету де відсутній його порядковий номер, та відсутня дата складання цього протоколу.

Під час судового розгляду справи відповідачем представлено інший примірник розпорядженні від 14 серпня 2014 року №141/6-к, про звільнення ОСОБА_1, де вже йдеться посилання на витяг з протоколу засідання профспілкового комітету з порядковим номером, та з датою складання цього протоколу.

Причину такої розбіжності відповідач пояснює начебто поганою роботою ксероксу, але докази цієї обставини до суду не представив. Крім того відповідач сам собі суперечить так як при цьому ж зазначає що ОСОБА_1, посвідчену копію розпорядження від 14 серпня 2014 року №141/6-к, було видано повноважним представником відділу кадрів відповідача, у якого були повноваження як на видання цього розпорядження ОСОБА_1 так і на посвідчення копії цього розпорядження.

Тому так як саме повноважний представник відділу кадрів відповідача здійснював посвідчення копії спірного розпорядження то ніщо не заважало йому, зазначити номер протоколу засіданні профспілкового комітету, та дату його проведення, але це зроблено не було.

Оцінивши представлені докази суд вважає, що на момент звільнення ОСОБА_1 йому було надано розпорядження відповідача від 14 серпня 2014 року №141/6-к, де йдеться посилання на отримання згоди профспілкового комітету з посиланням на витяг з протоколу його засіданні, де відсутній порядковий номер його складання, та відсутня дата його складання, з приводу чого відсутні данні про повязаність зазначеного витягу з протоколу профспілкового комітету зі звільненням позивача. А вже після його звільнення було виготовлено розпорядження з зазначенням номеру протоколу засіданні профспілкового комітету, та датою його проведення.

Данні обставини свідчать про те, що на час звільнення ОСОБА_1 у відповідача була відсутня згода профспілкового комітету на його звільнення, а отримання згоди профспілкового комітету після звільнення працівника не передбачена трудовим законодавством.

З урахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що доводи позивача ОСОБА_1, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи.

Керуючись ст. ст.10, 60, 212 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про поновлення на роботі - задовольнити повністю.

Визнати розпорядження від 14 серпня 2014 року під №141/6-к звільнення ОСОБА_1 незаконним.

Поновити ОСОБА_1 на посаді електрослюсаря підземного п'ятого розряду дільниці стаціонарного обладнання №2 Виробничого структурного підрозділу "Шахтоуправління імені ОСОБА_4" Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" з 14 серпня 2014 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь держави судовий збір в сумі 243.60 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя: ОСОБА_5