Справа № 130/79/15-ц Провадження № 22-ц/772/2555/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 30 Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Войтка Ю.Б., Денишенко Т.О.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: представника позивача адвоката ОСОБА_2; представника відповідача адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 вересня 2013 року о 12 год. на перехресті автодороги Могилів-Подільський Вінниця Жмеринка Коростівці (біля АЗС) ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Audi 100», реєстраційний номер 479-07КИ, що на праві власності належить ОСОБА_6, порушивши пункти 1.1, 10.1 і 16.13 Правил дорожнього руху в Україні, допустив зіткнення із автомобілем марки Mercedes-Benz, фургон малотоннажний-В, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7 і належного на праві власності ОСОБА_5, внаслідок чого зазначений автомобіль був пошкоджений.

Постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 8 квітня 2014 року встановлена вина водія ОСОБА_4 у порушенні Правил дорожнього руху.

Цивільно-правова відповідальність власника застрахована у страховій компанії Приватне акціонере товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп», яка 25 і 27 червня 2014 року виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 49 500 гр.

Згідно звіту № 02/12/13ВН від 24 грудня 2014 року про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику ОСОБА_5, вартість відновлювального ремонту автомобіля та завданого матеріального збитку власнику автомобіля станом на 24 грудня 2014 року склала 107 750 грн.

В звязку з чим позивач вважає, що різницю між фактичним розміром збитків та сумою страхового відшкодування в розмірі 58 250 грн. їй повинен відшкодувати відповідач ОСОБА_4

Також позивач просила відшкодувати їй причинену моральну шкоду в сумі 5 000 гр., яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку з ушкодженням власності автомобіля та неможливості протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його призначенням, порушенням її нормальних життєвих звязків, певним ударом її престижу.

В звязку з цим позивач просила стягнути із відповідача матеріальну шкоду в сумі 58 250 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., витрати з визначення вартості матеріального збитку у сумі 400 гр.; судові витрати: 1500 грн. витрат на правову допомогу і 636,50 гр. сплаченого судового збору.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 липня 2015 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у відшкодування матеріальної шкоди 58 250 грн.; 1 000 гр. у відшкодування моральної шкоди; 1218 гр. витрат на правову допомогу; 636,57 гр. судового збору; а також стягнуто на користь держави 189,60 гр. судового збору.

В задоволенні решти позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 зазначив, що він не погоджується із рішенням суду першої інстанції лише у частині стягнення з нього матеріальної шкоди в сумі 58 250 гр. (вартості відновлювального ремонту автомобіля) і лише у цій частині його оскаржує та просить змінити рішення суду, залишивши без задоволення позовні вимоги щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_5 у відшкодування матеріальної шкоди 58 250 гр.

Зазначив, що суд при прийнятті рішення неповно зясував обставини, що мають значення для справи, прийняв рішення, виходячи лише з показів позивача без доказів на підтвердження позивачем реальної суми матеріальних збитків.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 10 серпня 2015 року по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу.

27 листопада 2015 року експертна установа Вінницька торгово-промислова палата повернула ухвалу про призначення судової автотоварознавчої експертизи без виконання і надіслала повідомлення про неможливість дачі висновку на підставі ст. 53 ЦПК України і пунктів 2.1.3 і п. 4.8 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №144/5, оскільки станом на 20.11.2015 року позивач ОСОБА_5, являючись власником автомобіля НОМЕР_2, не надала обєкт для проведення технічного огляду.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 30 листопада 2015 року апеляційне провадження у справі відновлено.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримала, просить її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги і просить її відхилити та залишити без змін рішення суду.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

ОСОБА_8 до частини 1 статті 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі оскаржив рішення суду частково та навів доводи, за яких він не погоджується із рішенням суду першої інстанції лише у частині стягнення з нього матеріальної шкоди в сумі 58 250 гр., в іншій частині рішення суду він не оскаржує.

ОСОБА_8 до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що 13 вересня 2013 року о 12 год. ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Audi 100» державний номерний знак 479-07КИ, який на праві власності належить ОСОБА_6, і рухаючись на перехресті автодороги Могилів-Подільський Вінниця Жмеринка Коростівці, здійснюючи поворот ліворуч, не надав переваги в русі транспортному засобу «Mercedes-Benz», фургон малолітражний-В, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7, який рухався в напрямку м. Вінниці, що призвело до пошкодження транспортних засобів і отримання пасажирами обох автомобілів тілесних ушкоджень.

Постановою про закриття кримінального провадження слідчого Жмеринського РВ УМВС України у Вінницькій області від 11.12.2013 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань на № 0000948 від 13.09.2013 року, закрито у звязку з відсутністю у даній події складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

Постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 8 квітня 2014 року встановлена вина водія ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП; адміністративне провадження відносно ОСОБА_4 по ст. 124 КУпАП закрито за закінченням місячного строку з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження, для притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого частиною 4 ст. 38 КУпАП (а. с. 26-28).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було завдано технічних пошкоджень автомобілю НОМЕР_3, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САК 092031 належить позивачу ОСОБА_5 і право користування яким має ОСОБА_7 (а. с. 10).

Згідно акту огляду транспортного засобу за фактом скоєння дорожньо-транспортної пригоди, оформленого державтоінспектором ВДАІ Жмеринського РВ УМВС України у Вінницькій області 13 вересня 2013 року, були виявлені такі технічні несправності: деформовано капот, передня вітрова панель, радіатор, передній бампер, переднє праве та переднє ліве крило, передні праві та передні ліві двері, передня ліва стійка, передня ліва частина даху автомобіля, лівий передній поріг, деформація лівого переднього ричага; розбито лобове скло, передня ліва фара (а. с. 30).

За заявою позивача ОСОБА_5 про визначення вартості матеріального збитку, оцінювач ОСОБА_9 провела 19 грудня 2013 року огляд транспортного засобу автомобіля «Мerсedes-Benz», який належить позивачу (а. с. 23-24), оформила звіт № 02/12/13ВН від 24 грудня 2013 року про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Мerсedes-Benz» (а. с. 4-25) та надала висновок, у якому зазначила, що вартість відновлювального ремонту автомобіля та завданого матеріального збитку власнику склала станом на дату оцінки 24.12.2013 року без ПДВ: 107 750 гр. (а. с. 5, 9).

Також у своєму звіті оцінювач зазначила таке: ринкова вартість (С) аналогічного справного автомобіля «Merсedes-Benz», фургон малотоннажний В, 2002 року випуску без технічних пошкоджень становить 107 750 гр.; вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу складає 160 433,50 гр. ОСОБА_8 до п. 8.2. (а) вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу визначається такою, що дорівнює ринковій вартості колісного транспортного засобу на момент пошкодження, якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу не менша за його ринкову вартість, С вр >= С (21), С вр вартість відновлювального ремонту, грн.; 160 433,50 гр. >= 107 750,00 гр. ОСОБА_10, вартість відновлювального ремонту автомобіля та завданого матеріального збитку власнику «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 складає: 107 750 гр. (без ПДВ) (а. с. 9).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 вказала, що автомобіль вона уже відремонтувала. З метою ремонту вона 27 грудня 2013 року уклала із ПП ОСОБА_11 договір № 117 на виконання ремонтних робіт по відновленню автомобіля (а. с. 31-33) із додатком № 1 заказ-наряд на ремонт автомобіля (а. с. 34).

20 лютого 2014 року ними був підписаний акт прийому-передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля, згідно якого ремонтні роботи виконані за період з 27.12.2013 року по 20.02.2014 року, загальна вартість виконаних робіт становить 160 433,50 гр. (а. с. 35).

Згідно підписаного 11.01.2013 року полісу № АЕ/0469851 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів, який діє з 12.01.2013 року до 11.01.2014 року, страхувальник ОСОБА_12, власник забезпеченого транспортного засобу марки «Audi 100», номерний знак 47907КИ, 1986 року випуску, застрахував свою цивільну відповідальність із страховиком Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп». Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну визначена в розмірі 50 000 гр.; розмір франшизи 500 гр.

24 вересня 2013 року заявник ОСОБА_5 звернулася до страхової організації із заявою на виплату страхового відшкодування.

12 червня 2014 року страховик видав страховий акт №06 та розрахунок суми страхового відшкодування, згідно з яким сума страхового відшкодування визначена у розмірі 49 500 гр. і 500 гр. безумовна франшиза.

25 червня 2014 року сума 49 500 гр. виплачена ОСОБА_5 (а. с. 46).

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

ОСОБА_8 до частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

ОСОБА_8 до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За загальним правилом розмір відшкодування шкоди встановлюється законом або домовленістю сторін, а у разі наявності спору між сторонами - судом.

Порядок визначення шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано главою 82 ЦК України, крім того, відповідні роз'яснення надано у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 і в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 1 березня 2013 року, відповідно до яких при визначенні розміру шкоди враховується розмір майнової шкоди, спричиненої майну або особистим немайновим правам потерпілого.

Під шкодою, що має бути відшкодована, розуміється знешкодження або зменшення блага потерпілого внаслідок порушення його матеріальних прав або приниження нематеріальних благ (життя, здоров'я тощо).

У пункті 2.4 ОСОБА_13 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, зазначено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

За положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

ОСОБА_8 до частини 2 статті 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з роз'ясненнями наданими у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну.

Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 14 постанови "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" № 4 від 01.03.2013 року розяснив, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

У разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів.

Із проведеного 24 грудня 2013 року звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Mercedes-Benz» вбачається, що ринкова вартість (С) аналогічного справного автомобіля «Merсedes-Benz», фургон малотоннажний В, 2002 року випуску, без технічних пошкоджень становить 107 750 гр.; вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу складає 160 433,50 гр. ОСОБА_8 до п. 8.2. (а) вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу визначається такою, що дорівнює ринковій вартості колісного транспортного засобу на момент пошкодження, якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу не менша за його ринкову вартість, С вр >= С (21), С вр вартість відновлювального ремонту, грн.; 160 433,50 гр. >= 107 750,00 гр. ОСОБА_10, вартість відновлювального ремонту автомобіля та завданого матеріального збитку власнику «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 складає: 107 750 гр. (без ПДВ) (а. с. 9).

Із цього звіту слідує, що вартість відновлювального ремонту значно перевищує ринкову вартість автомобіля «Mercedes-Benz».

У такому випадку в разі виплати позивачу відповідачем повної вартості речі, яку було знищено, залишки такої речі (спірний автомобіль Mercedes-Benz) підлягає поверненню відповідачу, який відшкодував шкоду.

ОСОБА_8 до статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів».

ОСОБА_8 до статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно розяснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданого у пункті 15 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, а право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи Моторне транспортне страхове бюро України, а на підставі статті 8 ЦК України і інші особи, які несуть відповідальність за її заподіяння.

Позивач ОСОБА_5 в обґрунтування своїх позовних вимог для підтвердження розміру шкоди надала звіт № 02/12/13ВН про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Mercedes-Benz», фургон малотоннажний-В, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, складеного 24 грудня 2013 року на її замовлення оцінювачем ОСОБА_9 (а. с. 4-25).

Як вбачається із позовних вимог позивач не згодна із визнанням її автомобіля фізично знищеним, тим більше із її пояснень та пояснень її представника вбачається, що вона його відремонтувала і використовує його.

На підтвердження цього позивач надала договір № 117 від 27 грудня 2013 року на виконання ремонтних робіт загальною вартістю 160 433,50 гр. (а. с. 31-33), заказ-наряд № 117 від 27 грудня 2013 року на загальну суму 160 433,50 гр. (а. с. 34) і акт прийому-передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля від 20.02.2014 року загальною вартість 160 433,50 гр. (а. с. 35).

При цьому позивач не підтвердила такі свої пояснення доказами, зокрема, не надала зазначених у цих документах ремонтних калькуляцій: про ремонтні роботи по відновленню автомобіля, про запчастини, матеріали і покраску автомобіля, та не надала відповідного доказу про фактичну оплату нею зазначеної вартості ремонтних робіт.

Тобто, позивач не надала доказів, які б підтвердили проведений фактичний ремонт автомобіля, а також, не дивлячись на призначені двічі: судом першої інстанції і судом апеляційної інстанції, судові експертизи, не надала цей автомобіль судовому експерту про проведення його огляду та дослідження з метою встановлення причиненого їй розміру вартості матеріальної шкоди.

Відповідально до частин 3 і 4 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_8 до частини 1 статті 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Позивач ОСОБА_5, для підтвердження розміру шкоди надала такий звіт, але відповідач ОСОБА_4 заперечив проти зазначеного у цьому звіті такого розміру шкоди і на підтвердження цих заперечень у суді першої інстанції заявив клопотання про призначення по справі судової авто-товарознавчої експертизи, яке було задоволено і ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2015 року призначено судову автотоварознавчу експертизу (а. с. 72-73).

28 квітня 2015 року експертна установа надіслала до суду повідомлення № 38 від 27.04.2015 року про неможливість проведення експертизи, оскільки відсутня можливість безпосередньо оглянути та дослідити автомобіль «Mercedes-Benz», фургон малотоннажнийВ, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, тому у експерта не має можливості відповісти на поставлені питання (а. с. 89-91).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 01.02.2012 року «Узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках» висловив думку про те, що у випадку, якщо позивач для підтвердження розміру шкоди надає висновок спеціаліста, а відповідач, заперечуючи проти цього розміру, після виконання судом вимог частини 4 статті 10 ЦПК України не надає ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, суд відповідно до вимог статей 212, 213 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України ухилився від доведення обставин, на які посилався.

ОСОБА_10, обов'язок доведення розміру шкоди лежить на позивачеві, а експертиза може бути призначена судом лише за заявою осіб, які беруть участь у справі. За наявності підстав, зазначених у частині 2 статті 303 ЦПК України, не виключено призначення судової експертизи і апеляційним судом.

У разі ненадання позивачем належних доказів на підтвердження розміру шкоди, у задоволенні позову може бути взагалі відмовлено.

За правилами частини 2 статті 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Після виконання судом апеляційної інстанції вимог частини 4 статті 10 ЦПК України, представником відповідача заявлено клопотання про призначення по справі судової авто-товарознавчої експертизи, яке ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 10 серпня 2015 року задоволено і призначено судову авто-товарознавчу експертизу (а. с. 130-132).

27 листопада 2015 року експертна установа Вінницька торгово-промислова палата надіслала повідомлення про неможливість дачі висновку, оскільки станом на 20.11.2015 року позивач ОСОБА_5, являючись власником автомобіля НОМЕР_2, не надала обєкт для проведення технічного огляду.

Згідно розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 4 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина 2 статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини 2 статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Крім цього колегія суддів враховує, що звітом № 02/12/13ВН від 24 грудня 2013 року оцінювачем визначено ринкову вартість аналогічного автомобіля, яка складала 107 750,00 гр., а не саме цього потерпілого автомобіля НОМЕР_2 до дорожньо-транспортної пригоди та не визначено вартість саме пошкодженого автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 9).

Разом з тим, у цьому звіті відсутнє зазначення, чи відновлювальний ремонт даного автомобіля являється економічно доцільним, оскільки вартість відновлювального ремонту більша від ринкової вартості аналогічного автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди.

По справі позивач на виконання вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України не надала належних і допустимих доказів на підтвердження розміру причиненої їй матеріальної шкоди, з урахуванням того, що судом виконані вимоги частини 4 статті 10 ЦПК України.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що позивач не довела тих обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, та, відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України не підтвердила цих своїх доводів відповідними доказами, передбаченими статтями 57-64 ЦПК України.

За таких обставин апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення і рішення суду першої інстанції підлягає до скасування в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди.

ОСОБА_8 до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового чи зміни рішення.

ОСОБА_8 до частин 1 і 5 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_8 до частин 1 і 2 статті 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій позасудовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Крім того, в матеріалах цивільної справи взагалі відсутні дані та розрахунки про кількість годин, які затратив для надання правової допомоги адвокат по даній цивільній справі.

ОСОБА_10, вимоги позивача про стягнення на її користь витрат на правову допомогу і оплату судового збору до задоволення не підлягають.

Керуючись ст. 22, 988, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст. 84, 88, 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, ст. 29, 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», колегія суддів,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 липня 2015 року в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 58 250 гр. і судових витрат, скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки в сумі 58 250 гр. і стягнення судових витрат з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, відмовити.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_13

Судді: /підпис/ ОСОБА_14

/підпис/ ОСОБА_15

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська