Справа № 1011 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/7148/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. В.
Провадження № 22-ц/783/7147/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Бермеса І.В., Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря: Фейір К.О.,

з участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення та на окрему ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", ОСОБА_7, третіх осіб: органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання недійсним договору іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом у якому просила:

визнати недійсним з моменту укладення договір іпотеки з застереженнями про задоволення вимог іпотекодержателя від 12 грудня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №12634, укладеного між ОСОБА_7 та Акціонерним промислово-інвестиційним банком, правонаступником прав вимоги котрого за вказаним договором є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»;

застосувати наслідки недійсності правочину до договору іпотеки із застереженнями про задоволення вимог іпотекодержателя від 12 грудня 2007 року зареєстрованого в реєстрі за №12634, укладеного між ОСОБА_7 та Акціонерним промислово-інвестиційним банком, правонаступником прав вимоги котрого за вказаним договором є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (а.с.1-5).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Окремою ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2015 року про обставини, зазначені в резолютивній частині ухвали, зобов'язано довести до відома прокурора Шевченківського району м. Львова для реагування.

Рішення суду та окрему ухвалу оскаржила ОСОБА_4

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_4 посилається на те, що оспорюваний договір іпотеки від 12 грудня 2007 року, в порушення вимог ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей", був укладений без згоди органу опіки і піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, а тому порушує законні права їх неповнолітніх дітей на користування предметом іпотеки.

Більше того, донька - ОСОБА_5 була зареєстрована у спірній квартирі ще до моменту укладення договору іпотеки, а відтак, на підставі статей 203, 215 ЦК України оспорюваний договір слід визнати недійсним.

Згідно книги реєстрації мешканців по квартирі № 20, що по вул. Клепарівській, 25, яка була передана ЛКП «Добробут-401» в ЛКП «Янів-405», ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за вище вказаною адресою з 06.07.2006 року.

Судом неправильно застосовано норми матеріального права при вирішенні питання строку позовної давності.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі на окрему ухвалу суду ОСОБА_4 зазначає, що вона не була стороною оспорюваного договору іпотеки і не подавала довідки №607 ЛКП "Добробут 401" про склад сім'ї і реєстрацію.

Просить окрему ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2015 року скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4на рішення суду підлягає до задоволення, рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 червня 2015 року скасуванню на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що станом на день укладення договору іпотеки (станом на 12 грудня 2007 року), ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було відомо, які документи вони подають, які наслідки від цього можуть наступити і що вони діють всупереч інтересам своєї дитини.

Крім того, ОСОБА_4 пропустила строк позовної давності щодо вимог про визнання недійсним договору іпотеки від 12 грудня 2007 року, звернувшись з позовом у серпні 2014 року.

З таким висновком суду погодитися не можна виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч..ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, як зазначено у ч.6 ст.203 ЦК України, у протилежному випадку такий правочин є недійсним.

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків, передбачених законом.

Судом та матеріалами справи установлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 2003 року, що стверджується копією свідоцтва про одруження від 02 серпня 2003 року (а.с.9).

У шлюбі в них народилася дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

Також у шлюбі ОСОБА_7 та ОСОБА_4, згідно договору купівлі-продажу від 15 листопада 2005 року, придбали квартиру за адресою: м. Львів, вул. Клепарівська, 25/20, право власності на яку оформлено на ОСОБА_7 (а.с.23).

ОСОБА_7 та ОСОБА_4 зареєстровані у вказаній квартирі, відповідно, з 13 липня 2006 року та з 16 червня 2006 року (а.с.13 зворот).

Згідно даних будинкової книги по квартирі АДРЕСА_1 їх дочка ОСОБА_5, зареєстрована за вказаною адресою з 13 липня 2006 року (а.с.13 зворот).

У довідці форми №2 ЛКП «Янів» від 09 жовтня 2013 року №1519 зазначено, що ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, з 20 липня 2006 року (а.с.15).

12 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір №1180, згідно умов якого Банк надав останньому кредит в сумі 42 000 євро.

В забезпечення виконання зобов'язань за указаним кредитним договором, 12 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_7 був укладений договір іпотеки з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно умов якого останній передав в іпотеку квартиру за адресою: м. Львів, вул. Клепарівська, 25/20 (а.с.20-22).

17 грудня 2012 року між ТзОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» був укладений договір про відступлення права вимоги, за яким відступлені права вимоги за кредитним договором №1189 від 12 грудня 2007 року, що був укладений між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_7, на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» (а.с.16-17).

Таким чином установлено, що на момент укладення договору іпотеки від 12 грудня 2007 року у квартирі за адресою: м. Львів, вул. Клепарівська, 25/20, були зареєстровані та проживали: власник - ОСОБА_7; дружина ОСОБА_4 та їхня малолітня дочка ОСОБА_5.

За змістом частини першої статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

За змістом статті 12 «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» ( у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки), держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

Аналізуючи положення статей 17,18 закону України «Про охорону дитинства» та статті 12 «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», Судова палата у цивільних справах Верховного суду України у справі №6-392 цс -15 за 16 вересня 2015 року дійшла висновку про те, що одним із пріоритетних завдань органу опіки та піклування є охорона та захист прав неповнолітніх. Для реалізації зазначеного завдання органи опіки та піклування повинні перевірити, чи порушуються права неповнолітніх дітей під час укладення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти та надати свій дозвіл для вчинення таких правочинів.

Отже, у разі вчинення правочину стосовно нерухомого майна (договір іпотеки), право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов'язковою.

У справі №6-396 цс-15 за 01 липня 2015 року Верховний Суд України зазначив, що відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пресування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місце перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них, місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, презюмується за місцем їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання.

Відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Отже, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови у позові.

У пункті 44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» із наступними змінами зазначено, що згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

В суді апеляційної інстанції беззаперечно установлено, що нерухоме майно - квартира за адресою: м. Львів, вул. Клепарівська, 25/20 була передана в іпотеку Банку 12 грудня 2007 року всупереч вимогам статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст.ст.17,18 Закону України «Про охорону дитинства», спірний договір іпотеки не відповідає вимогам статті 203 ЦК України, а тому на підставі статті 215 ЦК України він підлягає визнанню недійсним як такий, що порушує права малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Те, що при укладенні оспорюваного договору іпотеки від 12 грудня 2007 року було подано довідку №607 ЛКП «Добробут 401» про склад сім'ї ОСОБА_7 та реєстрацію осіб, де була зазначена інформація щодо реєстрації у квартирі за адресою: м. Львів, вул. Клепарівська, 25/20, лише 2 осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_4 не є підставою для відмови у позові, оскільки установлено, що на той час за ОСОБА_5 зберігалося право на користування зазначеною квартирою.

У даному випадку відповідні служби Банку (служба безпеки) та нотаріус мали перевірити дані про наявність неповнолітніх дітей у ОСОБА_7, які мають право на користування предметом іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 по суті, суд першої інстанції помилково відмовив їй також за пропуском строку позовної давності.

Установлено, що ОСОБА_4 не є стороною оспорюваного договору, про порушення прав своєї дитини довідалася після пред'явлення позову ТзОВ «Кредитні ініціативи», відтак початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у неї права на позов в інтересах малолітньої ОСОБА_5

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України висловленою у справі №6-331цс 15 від 01 липня 2015 року.

У даній справі Верховний Суд України зазначив, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Крім того, відповідач чи третя особа в суді першої інстанції не зверталися із заявами про застосування строків позовної давності по справі.

Тому, в суду першої інстанції не було правових підстав для відмови в позові за спливом строків давності.

З урахуванням зазначених обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті спору.

У той же час, не може бути задоволена апеляційна скарга ОСОБА_4 щодо скасування окремої ухвали Шевченківського районного суду м. Львова, винесеної за наслідком розгляду даної справи, яку скеровано в прокуратуру Шевченківського району м. Львова.

В суді встановлено, що при укладенні договору поруки була подана довідка №607 ЛКП «Добробут 401» (а.с.95), про склад сім'ї ОСОБА_7 та реєстрацію осіб, де була зазначена інформація щодо реєстрації у квартирі лише 2 осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_4 Відомостей про реєстрацію малолітньої ОСОБА_5 у довідці зазначено не було.

Однак, передчасними є висновки суду першої інстанції про те, що вказану довідку подали сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_7

Хто подавав зазначену довідку мають з'ясувати правоохоронні органи під час розгляду окремої ухвали суду.

З тих підстав не може бути задоволена апеляційна скарга ОСОБА_4 на окрему ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2015 року.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати недійсним з моменту укладення договір іпотеки з застереженнями про задоволення вимог іпотекодержателя від 12 грудня 2007 року зареєстрованого в реєстрі за №12634, укладеного між ОСОБА_7 та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (), правонаступником прав вимоги котрого за вказаним договором є Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" ().

Застосувати наслідки недійсності правочину до договору іпотеки з застереженнями про задоволення вимог іпотекодержателя від 12 грудня 2007 року зареєстрованого в реєстрі за №12634, укладеного між ОСОБА_7 та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (), правонаступником прав вимоги котрого за вказаним договором є Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" ().

В задоволенні вимоги ОСОБА_4 про скасування окремої ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від10 серпня 2015 року відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Бермес І.В.

ОСОБА_9