АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Кутц А.В.

за участю:

представника позивача Дзюбенка Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом з урахуванням збільшення розміру позовних вимог просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №0 від 16.10.2007 у розмірі 155 444,29 дол. США та 83 140,05 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 135 198,67 дол. США, заборгованість за відсотками - 20 245,62 дол. США, пенюза прострочення сплати за кредитом - 7 445,47грн., пеню за прострочення сплати відсотків - 75 694,58 грн.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07.04.2015 позов задоволено. Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом - 135 198,67 дол. США; заборгованість за відсотками - 20 245,62 дол. США, а всього 155 444,29 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 07.04.2015 становить 3 643 614,15 грн.; пеню за прострочення сплати за кредитом - 7 445,47 грн., пеню за прострочення сплати відсотків - 75 694,58 грн. судовий збір - 3 654 грн. а всього стягнути - 86 794,05 грн.

Справа № 758/8969/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/8259/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Зарицька Ю.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визначення стягнення суми заборгованості із зазначенням еквіваленту в національній валюті України - гривні. Апелянт посилається на те, що рішення суперечить вимогам чинного законодавства та прийняте з порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що було визначено суму позову у доларах США та відповідно до довідки-розрахунку заборгованості, остання також виражена в іноземній валюті, тому вся сума заборгованості повинна бути стягнена у доларах США.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. На підставі викладеного, керуючись вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, та стягуючи заборгованість за кредитним договором, яка складається з суми кредиту, відсотків за кредитом, пені за прострочення виконання зобов'язаньу гривні суд першої інстанції виходив з того, що остання є законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України.

З таким висновком суду повністю не може погодитись колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 16.10.2007 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого відповідач отримав кредит в іноземній валюті в сумі 143 790 дол. США та зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 16.10.2037 згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування останнім у розмірі 12,90% річних (а. с. 6-12). В забезпечення виконання вищезгаданого договору 16.10.2007 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №149859 (а. с. 23-24). Свої зобов'язання за договором банк виконав у повному обсязі. Відповідно до довідки-розрахунку станом на 20.02.2015 виникла заборгованість у відповідачів та становить 155 444,29 дол. США, а саме: заборгованість за кредитом - 135 198,67 дол. США, заборгованість за відсотками - 20 245,62 дол. США та 83 140,05 грн., що складається з: пені за прострочення сплати за кредитом - 7 445,47 грн., пені за прострочення сплати відсотків - 75 694,58 грн. (а. с. 26-37). За наведених обставин позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що відповідач, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен був належно їх виконувати.

Відповідно до матеріалів справи, відповідач всупереч умов вище вказаного кредитного договору, перестав сплачувати кошти, внаслідок чого станом на 20.02.2015 виникла заборгованість у розмірі 155 444,29 дол. США, а саме: заборгованість за кредитом - 135 198,67 дол. США, заборгованість за відсотками - 20 245,62 дол. США та 83 140,05 грн., що складається з: пені за прострочення сплати за кредитом - 7 445,47 грн., пені за прострочення сплати відсотків - 75 694,58 грн. (а. с. 26-37).

Враховуючи наведені обставини, а також те, що в суді першої інстанції було встановлено, що відповідач свої обов'язки за вищезгаданим кредитним договором не виконав, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідачів суми заборгованості правильними.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до абз. 3 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14 роз'яснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93).

Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 був отриманий кредит в сумі 143 790 дол. США (а. с. 6-12), тобто сторони погодились на укладення кредитного договору в іноземній валюті. Також у Банка наявна генеральна ліцензія та письмовий дозвіл на здійснення валютних операцій, отримані у встановленому порядку.

З огляду на те, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Таким чином, вимоги апелянта щодо стягнення заборгованості за кредитом та за відсотками з відповідачів знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Разом з тим, доводи апелянта про те, що валютою виконання в кредитному договорі визначено в доларах США, то і пеня повинна бути нарахована, як відсоток від суми невиконаного зобов'язання у доларах США, а не в гривнях, колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до п. 4.1 кредитного договору за порушення відповідачем термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених «кредитним договором», зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, кредитор має право вимагати від позичальника додатково сплатити кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. (а. с. 9). Пунктом 1.4 договору поруки передбачено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов'язань по кредитному договору. Крім того, згідно п. 1.3 договору поруки, поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обсязі, що і позичальник за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язань в повному обсязі (а. с. 23).

Згідно з ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» (далі Закону) платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому ст. 4 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти до висновку, щорозмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Разом з тим, чинним законодавством України Національному банку України не надано повноважень на встановлення облікової ставки для іноземної валюти, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення пені в грошовій одиниці України - гривні.

Таким чином, вимоги апелянта частково знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність змінення рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом та за відсотками в іноземній валюті.

Керуючись ст.ст.303,304,309,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року в частині визначення стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотками,змінити, у зв'язку з чим резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки податків: НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок №0113 в АТ «УкрСиббанк», м. Харків, МФО 351005, ) заборгованість за кредитом - 135 198,67 дол. США; заборгованість за відсотками - 20 245,62 дол. США, а всього 155 444 (сто п'ятдесят п'ять тисяч чотириста сорок чотири) долари 29 центів США.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О.Прокопчук