АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/791/14-ц Номер провадження 22-ц/786/601/15Головуючий у 1-й інстанції Гудков С. В. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді: Дряниці Ю.В.,

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, третя особа - ОСОБА_3, про визнання заповіту недійсним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

Позивач 26.02.2014 року звернулася до місцевого суду з позовом до Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4, який за життя склав два зопріти. Перший заповіт було складено 01.12.2006 року, яким все своє майно ОСОБА_4 заповів позивачці. Другий заповіт було складено 12.11.2008 року на користь ОСОБА_3 Позивачка вважає, що заповіт від 12.11.2008 року було складено з порушенням вимог щодо форми та порядку його посвідчення, а тому просила визнати цей заповіт недійсним.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 до Засульської сільської ради Лубенського району про визнання заповіту недійсним - задоволено.

Визнано недійсним заповіт, складений 12.11.2008 року ОСОБА_4, яким він все своє майно, а саме: житловий будинок в АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_3, посвідчений секретарем Засульської сільської ради Л.О.Матієць.

Стягнуто з Засульської сільської ради Лубенського району на користь ОСОБА_2 243 грн.60 коп. судового збору.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 лютого 2015 року виправлено описку в описовій та резолютивній частині рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 грудня 2014 року по цивільній справі № 539/791/14-ц за позовом ОСОБА_2 до Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, третя особа - ОСОБА_3, про визнання заповіту недійсним , а саме: адресу житлового будинку, що зазначена в заповіті від 12.11.2008 року вказати - «житловий будинок в АДРЕСА_2» замість «житловий будинок в АДРЕСА_1».

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 березня 2015 року в ухваленні додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Засульської сільської ради Лубенського району про визнання заповіту недійсним - відмовлено.

В апеляційній скарзі Засульська сільська рада Лубенського району Полтавської області просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з підстав, визначених п. 3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України - невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.11.1995 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали шлюб (а.с.4). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.4 оборот). За життя ОСОБА_4 на випадок своєї смерті складав заповіти.

Так, 01 грудня 2006 року ОСОБА_4 заповів ОСОБА_2 все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати і на що він за законом матиме право (а.с.5). Заповіт був складений в письмовій формі, в якому зазначено час та місце його складання, міститься власноручний підпис заповідача, посвідчений секретарем Войнихівської сільської ради Гриценко О.В., про що зроблений відповідний реєстровий запис за № 192.

В подальшому, 12 листопада 2008 року ОСОБА_4 заповів ОСОБА_3 все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати і на що він за законом матиме право, тобто житловий будинок в АДРЕСА_2 (а.с.17, 29, 30, 56). Заповіт був складений в письмовій формі, в якому зазначено час та місце його складання, міститься власноручний підпис заповідача, посвідчений секретарем Засульської сільської ради Матієць Л.О., про що зроблений відповідний реєстровий запис за № 604.

Даний заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі, що підтверджується витягом про реєстрацію (а.с.13).

В першій Лубенській державній нотаріальній конторі після смерті ОСОБА_4 заведена спадкова справа, із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_3, свідоцтва про право на спадщину не видавалося (а.с.27).

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції була проведена судово-технічна експертиза. Відповідно до висновку судово-технічної експертизи документів № 12137/12138 від 03.12.2014 року, який складено судовим експертом ОСОБА_7 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса (а.с.63-69), вбачається, що в першому примірнику заповіту від 12.11.2008 року від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_3 на ділянках друкованого тексту бланка та рукописного тексту зміни (підчистка, травлення, дорисовка елементів знаків, додрукування, виправлення рукописного тексту, переробка (виконання одних записів (знаків) поверх других)) не проводилися. Друкований текст бланку першого та другого примірників заповіту збігається за змістом тексту, а також за розташуванням букв у словах і слів у рядках, зміст рукописного тексту першого та другого примірників заповіту збігаються.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив лише з того, що оскільки відповідач не надав докази в підтвердження повноважень Матієць Л.О. на посвідчення заповіту ОСОБА_4, то заповіт слід визнати недійсним.

Постановляючи ухвалу про відмову в ухваленні додаткового рішення, місцевий суд виходив з того, що ст. 220 ЦПК України не передбачено однією із підстав винесення додаткового рішення таку, як зазначення у рішенні суду не тієї підстави задоволення позову, на яку посилався позивач у своєму позову. Окрім того, під час розгляду справи позивач суду своєчасно не надала квитанцію про вартість проведеної експертизи, тому судом і не було проведено стягнення вказаних судових витрат, тим більше, що суд і не брав до уваги, як доказ, висновок судово-технічної експертизи.

Колегія суддів не може погодитися з висновками місцевого суду, викладеними в рішенні суду, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.1233,1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Власник майна за життя має право вільно та самостійно розпоряджатися своєю власністю.

У разі складання кількох заповітів щодо розпорядження одним і тим же майном (множинність заповітів) слід враховувати, що відповідно до частин 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 ЦК України.

Як визначено ч.1 ст.1257 ЦК України - заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Загальні вимоги щодо форму заповіту чітко викладені в нормах статті 1247 ЦК України.

Недійсність правочину може бути встановлена законом (нікчемний правочин) та рішенням суду (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 1251 ЦК України (в редакції чинній на момент посвідчення оспорюваного заповіту - 12.11.2008р.), якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно ч. 1 п. б п.п.5 ст. 38 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, делеговані повноваження щодо вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів громадянського стану за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад (в редакції чинній на 12.11.2008р.).

Нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій (п. 2 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», затв. наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994р. № 22/5 (в редакції чинній на 12.11.2008р.).

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів критично відноситься до твердження суду першої інстанції про те, що судом неодноразово вимагалося від представника відповідача надати докази в підтвердження повноважень Матієць Л.О. на посвідчення заповіту, однак такі докази не були надані, виходячи з наступного.

Відповідно до норм чинного процесуального законодавства процесуальна дія щодо витребування доказів повинна бути оформлена судом у встановленому порядку. Однак, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження витребування судом у відповідача доказів на підтвердження повноважень секретаря сільської ради Матієць Л.О.

Запити судом було зроблено як в нотаріальну контору, так і відповідачу, лише щодо надання оригіналу першого та другого примірників та належним чином оформлених копій оспорюваного заповіту (а.с.22, 23, 26, 44, 53).

Колегія суддів вважає, що надані апелянтом докази на підтвердження доводів апеляційної скарги щодо наявності у секретаря сільської ради Матієць Л.О. повноважень на посвідчення оспорюваного заповіту підлягають дослідженню та оцінці судом апеляційної інстанції у відповідності до ч. 2 ст. 303 ЦПК України.

Згідно розпорядження виконавчого комітету Засульської сільської ради № 31/а від 12.04.2006 року, яке затвердженого рішенням Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 14.04.2006 року.відповідальною за вчинення нотаріальних дій призначено секретаря сільської ради Матієць Л.О. (а.с.90,91).

Секретар сільської ради обирається на весь період скликання органу місцевого самоврядування та працює на постійній основі.

Колегія суддів вважає, що відповідачем надано належні та допустимі докази на підтвердження того, що заповіт складений 12 листопада 2008 року ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 посвідчений повноважною особою - секретарем Засульської сільської ради Матієць Л.О.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 303, 309 ч.1 п.3,4, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області- задовольнити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 грудня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, третя особа - ОСОБА_3, про визнання заповіту недійсним - відмовити за безпідставністю.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) Т.О.Кривчун

(підпис) Л.І.Пилипчук

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця