КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/3746/15-ц
Провадження № 2/552/1569/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.11.2015 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Васильєвої Л.М.

при секретарі Орламенко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила усунути від права на спадкування після смерті її батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, його дружину, відповідача, ОСОБА_2 Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що її батько у 2002 році перебував на лікуванні в медичному закладі , Інституті нейрохірургії ім. академіка А.П. Ромаданова НАМН України у зв»язку з крововиливом в мозок, переніс операцію та погано себе почував. У січні 2006 року стан здоров»я батька погіршився, він перебував у безпорадному стані, потребував постійного піклування, догляду та матеріальної допомоги. Відповідач в цей час покинула батька, на надавала йому належної допомоги, не підтримувала його та самоусунулася від допомоги її хворому батьку, а тому посилаючись на вимоги ч. 5 ст. 1224 ЦК України просила усунути відповідача від права на спадкування після смерті її батька.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві.

Відповідач позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні за безпідставністю, просила застосувати до вказаних позовних вимог строки позовної давності.

Третя особа ОСОБА_5, вважала, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Третя особа, Четверта полтавська державна нотаріальна контора свого представника у судове засідання не направила.

Заслухавши позивача, його представника, відповідача,третю особу , свідків, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків.

Установлено, що позивач є дочкою ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а відповідач є його дружиною, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача та свідоцтвом про реєстрацію шлюбу відповідача з ОСОБА_3

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина.

Із довідки Четвертої полтавської державної нотаріальної контори від 25.11.2014 року убачається, що після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрита спадкова справа, заяви про прийняття спадщини подали ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_5. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із показань третьої особи, ОСОБА_5, яка за клопотанням позивача була допитана як свідок, вбачається , що ОСОБА_3 її син, що він помер на роботі ІНФОРМАЦІЯ_1, що на час смерті він працював, був приватним підприємцем, не перебував у безпорадному стані, не був непрацездатним за станом здоров»я чи за віком, не потребував стороннього догляду. Також пояснила, що ОСОБА_3 надавав матеріальну допомогу їм батькам до самої своєї смерті. ОСОБА_2, хоч і перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, але була йому поганою дружиною, не готувала їжу, не прала, а взагалі займалася тільки своєю особою.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона працювала у ОСОБА_3 бухгалтером. Він приїзди на роботу ближче до обіду, працював до 16-17 години, а потім, у зв»язку з тим, що погано себе почував їхав додому. Свідок пояснила, що ОСОБА_3 помер на робочому місці. Також їй відомо, що відповідач з ОСОБА_3 з січня 2006 року разом не проживала. Вказаний свідок підтвердив, що ОСОБА_3 не перебував у безпорадному стані та не потребував сторонньої допомоги за станом свого здоров»я.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Зміст зазначеної норми закону передбачає встановлення і факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи.

Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Із змісту вимог ч. 3 статті 10 ЦПК України убачається, що кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач не надала суду жодного доказу на підтвердження тих обставин, що її батько, спадкодавець ОСОБА_3, перебував в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребував в допомозі відповідача.

Та обставина, що відповідач на час смерті ОСОБА_3 разом з ним не проживала, а справа про розірвання шлюбу між ними розглядалась у суді не є підставою, передбаченою ч.5 статті 1224 ЦК України, для усунення відповідача від права на спадкування.

Також із пояснень відповідача, які підтверджені позивачем та третьою особою, ОСОБА_5, яка також є спадкоємцем першої черги на отримання спадщини після смерті ОСОБА_3, убачається що спір про розподіл спадкового майна між спадкоємцями ОСОБА_3 вирішувався Черноморським районним судом АР Крим, Октябрським районним судом м. Полтави та Київським районним судом м. Полтави у 2011 році. Спадкове майно, яке складалось із грошових вкладів, земельної ділянки, було поділене між спадкоємцями за виключенням котельні, яка розташована на території Київського району м. Полтави.

Судом також установлено, що на час смерті ОСОБА_3 позивач була неповнолітньою та досягла повноліття у травні 2011 року, але звернулась до суду із вказаними позовними вимогами лише 02.07.2015 року.

Позивач не просила суд поновити позовну давність та не надавала суду жодних доказів у підтвердження того, що позовна давність нею пропущена з поважних причин.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена у три роки.

Статтею 267 ЦК України, ч. 3, визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв»язку з пропущенням позивачем позовної давності.

Пропущення позивачем позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.. 10, 11. 60, 209, 212-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий Л.М. Васильєва