Номер провадження: 22-ц/785/2738/15
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сидоренко І.П., Погорєлової С.О.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2015 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_4,-

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду з вказаною скаргою та просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця другого Суворовського ВДВС ОМУЮ Ахмерової Т.Ю., скасувати розрахунок заборгованості по аліментам № В-2/1270 та зобов'язати державного виконавця другого Суворовського ВДВС ОМУЮ Ахмерову Т.Ю. зробити перерахунок заборгованості відповідно до вимог діючого законодавства, скасувати постанову державного виконавця другого Суворовського ВДВС ОМУЮ Ахмерову Т.Ю. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23 жовтня 2014 року, зобов'язати державного виконавця другого Суворовського ВДВС ОМУЮ Ахмерову Т.Ю. звернути стягнення алментів із заробітньої плати ОСОБА_2

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2015 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2015 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу ОСОБА_2.

Заслухавши пояснення, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено що у Першому відділі ДВС Київського районного управління юстиції з 04 лютого 2003 року по 31 травня 2008 року перебував виконавчий лист від 04 лютого 2003 року, виданий Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_4.

31.05.2008 року виконавче провадження було завершено на підставі п. 10 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий лист направлено для подальшого виконання до Другого ВДВС Суворовського управління юстиції.

17.06.2008 року з першого відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м. Одесі до відділу надійшов виконавчий лист № АЕ-16/03, виданий Київським районним судом м. Одеси, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 04.02.2003 року і до повноліття доньки ОСОБА_5, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1, а потім 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 04.02.2003 і до повноліття сина ОСОБА_6, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

17.06.2008 державним виконавцем було відмовлено у прийнятті виконавчого документа до виконання та 19.06.2008 за вихідним номером 10984 вищезазначений виконавчий документ повернуто до першого відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м. Одесі.

Державним виконавцем першого відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м. Одесі було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження та виконавчий документ направлений на адресу відділу повторно, після чого виконавчий лист № АЕ-16/03 був втрачений при пересилці та до відділу не надходив.

Стягувачем ОСОБА_4 відповідно заяви від 17.07.2014 до відділу було надано дублікат виконавчого листа № АЕ-16/03, виданого Київським районним судом м. Одеси 16.04.2014 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 18.07.2014 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №44078908), копії якої направлено сторонам виконавчого провадження.

18.07.2014 року було зроблено розрахунок заборгованості по аліментам, який станом на 30.06.2014 року становив 78616,62 грн.. Вказаний розрахунок заборгованості державним виконавцем робився з урахуванням розрахунку заборгованості по аліментам першого відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м. Одесі від 31 05.2008 року, згідно якого станом на 01.06.2008 року заборгованість складала 19 265,96 грн. При цьому, суд першої інстанції вірно наголосив, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо оскарження або скасування зазначеного розрахунку.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що оскільки, виконавчий документ був втрачений не з вини стягувача, а на виконання позивачем був наданий у 2003 році, тому розрахунок заборгованості має робитися не за три останні роки, як того вимагає ч. 1 ст. 194 СК України, а за період, починаючи з 2003 року по теперішній час.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2, як боржник взагалі не був обізнаний про відкриття виконавчого провадження аж до 30.10.2014 року, спростовуються поясненнями самого ОСОБА_2, який підчас розгляду справи апеляційним судом визнав, що особисто приносив розписки стягувача про отримання нею коштів в 2003 році до Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Вказівка апелянта на те, що судом не враховані розписки відповідно яких ним добровільно надавались кошти стягувачеві є неспроможними, оскільки, розписка від імені ОСОБА_4 стосується лише чотирьох місяців 2010 року, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні.

Відповідно до п. 18 Постанови №6 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі від 07.02.2014 року суд може зобов'язати державного виконавця здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому, суд не має права зобов'язувати державного виконавця до тих дії, які можуть здійснюватися лише державним виконавцем. Таким чином, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для зобов'язання державного виконавця здійснити перерахунок.

Суд правомірно відмовив в задоволенні вимоги щодо зобов'язання державного виконавця звернути стягнення аліментів із заробітної плати боржника, оскільки відповідно до п. 23 Постанови №6 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі від 07.02.2014 року у будь-якому випадку черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Доводи апелянта щодо встановлення розміру заборгованості по аліментам судом не підлягають задоволенню, оскільки при вирішенні вказаного питання судом було вірно застосовано п. 26 Постанови №6 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року, відповідно якого вимоги про встановлення розміру заборгованості по аліментам залежно від предмету та суті вимог може розглядатися у тому числі у позовному провадженні, однак враховуючи матеріали заяви (наявність розписок, відповідність яких можливо встановити лише в межах позовного провадження шляхом проведення експертного дослідження, посилання на сплату аліментів не підтверджену письмово, що в межах позовного провадження можливо довести іншими доказами та інше), у суду була відсутня можливість такого встановлення в межах розгляду скарги на дії державного виконавця.

Відповідно до вимог ст.307, ст.312 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційній суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

На підставі наведеного, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив надані сторонами докази, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, отже, ухвала суду першої інстанції є справедливою, законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2015 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_4 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: І.П. Сидоренко

С.О. Погорєлова