Єдиний унікальний номер 243/2737/15-ц Номер провадження 22-ц/775/86/2015
Головуючий в 1 інстанції: Гусинський М.О.
Доповідач: Новікова Г. В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Новікової Г. В.,

суддів: Космачевської Т.В., Будулуци М.С.

при секретарі: Баранові В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов»янського міськрайонного суду від 20 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Слов»янського міськрайонного суду від 20 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову,суд першої інстанції виходив з того, що існує Порядок виїзду за кордон дітей громадян України,яким передбачено надання заяви про згоду на виїзд одного із батьків,справжність підпису якої засвідчено нотаріально. Позивачем не наведено обставин,які б унеможливлювали оформити виїзд дитини за кордон. Не зазначено періоду,на який необхідно вивезти дитину за кордон та в яку саме країну.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилалася на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину-сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1. Батько дитини не надає дозволу на виїзд дитини за межі України. Просила суд надати дозвіл на багаторазове вивезення неповнолітнього сина за межі України на весь час до досягнення дитиною 16 років,а саме до 19.04.2021 року без згоди батька.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить поновити строк для оскарження та скасувати рішення суду, ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Вважає, що суд не прийняв до уваги визнання позову відповідачем, та те, що відповідач проживає на окупованій території і не має можливості виїхати на контрольовану Україною територію для оформлення довіреності.

В судове засідання сторони не зявилися, однак повідомлені належним чином, про що свідчать тексти телефонограм, отримані сторонами особисто та заява ОСОБА_2 про розгляд справи у її відсутність.(а.с.43,44).

Апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду. Багаторазове вивезення дитини за кордон без надання згоди батька чинним законодавством не передбачено. Висновок суду узгоджується із вимогами діючого законодавства.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами).

Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Судом встановлено, що рішенням Калінінського районного суду м.Горлівки від 17 липня 2006 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина- Дашкова ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно заяви ОСОБА_3 (а.с.22) він визнає позовні вимоги.

Звертаючись із зазначеним позовом, позивачка ставила питання про надання дозволу на багаторазове вивезення неповнолітнього сина за межі України на весь час до досягнення дитиною 16 років,а саме до 19.04.2021 року без згоди батька.

За встановлених обставин суд першої інстанції правильно виходив з того, що надання судом дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування - суперечить положенням чинного законодавства. Крім того,відповідач не ухиляється від надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон.

Доводи про те, що у відповідача не має можливості виїзду з окупованої території до контрольованої території України з метою надання доручення, а тому вимушені були звернутися до суду з позовом, не можуть бути прийняті до уваги як підстава задоволення позову.

Постановлене судом рішення законне і обґрунтоване, норми матеріального та процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для висновку, що неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального закону, призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору.

Керуючись ст. ст.308,315 ЦПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити .

Рішення Слов»янського міськрайонного суду від 20 квітня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: