Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Львівгаз», філії Дрогобицького управління по експлуатації газового господарства публічного акціонерного товариства «Львівгаз» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з жовтня 2011 року він працював на посаді начальника служби обліку та розрахунків за газ філії Дрогобицьке УЕГГ. 31 серпня 2012 року його було притягнено до дисциплінарної відповідальності згідно наказу № 46.

20 травня 2013 року повторно притягнено до дисциплінарної відповідальності наказом № 34 к. 04 грудня 2013 року на засіданні профкому, на якому він був присутній, було розглянуто подання роботодавця про його звільнення із роботи з підстав, передбачених п. 3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання працівником без поважних причин посадових обов'язків.

Разом з тим, його звільнення відбулося із порушенням положень ст. ст. 147, 148, 149 КЗпП України.

Посилаючись на указані обставини, ОСОБА_3 просив визнати незаконним та скасувати наказ № 92-к від 04 грудня 2013 року про його звільнення з роботи, поновити його на роботі, стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 грн.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2014 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

На суд апеляційної інстанції такі обов'язки покладаються в силу вимог ст. 303 ЦПК України.

У справі встановлено, що з жовтня 2011 року ОСОБА_3 працював на посаді начальника служби обліку та розрахунків за газ філії Дрогобицьке УЕГГ публічного акціонерного товариства «Львівгаз» (далі - ПАТ «Львівгаз»).

04 грудня 2013 року його звільнено із роботи з підстав, передбачених п. 3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання працівником без поважних причин посадових обов'язків.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем неодноразово допускалися порушення трудової дисципліни та невиконання трудових обов'язків, які є систематичними.

Проте таких висновків суди дійшли без повного та всебічного з'ясування дійсних обставин справи, належної правової оцінки доводів сторін та з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався по дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та вимог ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України, до юридичних фактів, які підлягали встановленню судом відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України при вирішенні спору про законність звільнення ОСОБА_3 з цих підстав, є: чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника; чи передувала його звільненню система порушень, за які до нього з додержанням вимог ст. ст. 147-149 КЗпП України були застосовані дисциплінарні стягнення.

Заходи дисциплінарного стягнення передбачені ст. 147 КЗпП України, до них належать догана та звільнення. Диспозиція наведеної норми дозволяє застосовувати до окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення, передбачені законодавством, статутами та положеннями про дисципліну.

Наказом ПАТ «Львівгаз» № 46-к від 31 серпня 2012 року до ОСОБА_3 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за недбале виконання посадових обов'язків, а саме: за грубе порушення п. 2.2. посадової інструкції, виявлене при службовому розслідуванні на основі акта вибіркової перевірки правильності нарахування за базою «Абонент» філії Дрогобицьке УЕГГ (а. с. 36).

Відповідно до наказу ПАТ «Львівгаз» № 34-к від 20 травня 2013 року ОСОБА_3 оголошено догану за недбале виконання службових обов'язків, а саме: недостовірне формування заявок на планові обсяги постачання природного газу для суб'єктів господарювання товариства (а. с. 45).

Актом комплексної документальної ревізії фінансово-господарської діяльності філії ПАТ «Львівгаз» Дрогобицьке УЕГГ від 15 серпня 2013 року за період із 02 липня 2013 року по 22 липня 2013 року виявлено, що у філії не проводиться аналітична робота з питань споживання природного газу населенням в розрізі населених пунктів, що призводить до непрогнозованих понаднормативних втрат, на обсяги яких в кінці звітного місяця неможливо вплинути; відсутність графіку повірки побутових лічильників газу в розрізі суб'єктів господарювання; недостатню результативність організації роботи щодо зняття показників лічильників у населення; недостатність ведення працівниками філії контролю за погашенням дебіторської заборгованості населення; несвоєчасність прийняття в експлуатацію та внесення в базу даних «Абонент» газового лічильника, що спотворює обсяги використання природного газу, їх вартість та застосування цін відповідно до фактичного річного використання газу тощо (а. с. 49-57).

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вказав, що зафіксовані в акті від 15 серпня 2013 року порушення свідчать про неналежність виконання позивачем посадових обов'язків, оскільки на нього як на начальника підрозділу покладається відповідальність за повне та належне функціонування всього підпорядкованого відділу. Саме ці порушення були підставою звільнення ОСОБА_3 та у сукупності із дисциплінарними стягненнями за наказами від 31 серпня 2012 року, 20 травня 2013 року складають систему порушення позивачем посадових обов'язків.

Разом з тим, у наказі про звільнення позивача за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків не зазначено, яке порушення трудової дисципліни, вчинене ОСОБА_3 після винесення наказів від 31 серпня 2012 року, 20 травня 2013 року про застосування до нього дисциплінарних стягнень у вигляді догани, є підставою для його звільнення.

Підставою винесення наказу про звільнення вказується протокол № 12 від 04 грудня 2013 року засідання профспілкової організації філії Дрогобицьке УЕГГ (а. с. 4).

За змістом указаного протоколу, на засіданні профспілкової організації члени профкому ознайомилися із наказами від 31 серпня 2012 року, 20 травня 2013 року про оголошення доган ОСОБА_3 та розглянули службову записку начальника філії Дрогобицьке УЕГГ, складеної на підставі цих доган (а. с. 5, 6).

У службовій записці начальника філії Дрогобицьке УЕГГ від 29 серпня 2013 року № 1183/01 зазначається про те, що за попередній період роботи начальник СОГ ОСОБА_3. мав догану за недоліки в роботі, але належних висновків з цього не зробив, тому мають місце повторні грубі порушення у роботі його підрозділу (а. с. 35).

Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за одне й теж саме порушення трудової дисципліни до працівника може застосовано одне дисциплінарне стягнення: або догана, або звільнення.

Погодившись із висновками суду першої інстанції про те, що позивача звільнено у відповідності із вимогами ч.1 п. 3 ст. 40 КЗпП України, апеляційний суд належним чином не дослідив доводи апеляційної скарги щодо обставин, які становлять предмет доказування у справі, а саме: який дисциплінарний проступок, що став безпосередньо підставою звільнення, мав місце після винесених позивачеві 31 серпня 2012 року та 20 травня 2013 року доган.

Враховуючи те, що судом не встановлено істотні для правильного вирішення справи обставини щодо законності звільнення, у залежності від яких знаходиться питання щодо виплати передбачених ч. 2 ст. 235 КЗпП України сум та відшкодування у зв'язку з цим моральної шкоди, ухвалу апеляційного суду необхідно скасувати у повному обсязі, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції згідно ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко