АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/226/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Митражик Е.М.
Провадження № 22-ц/789/1229/15 Доповідач - Парандюк Т.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - апелянтів ОСОБА_1;

представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Гусятинського районного суду від 03 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що перебуваючи в дружніх відносинах з відповідачкою, на її прохання 07.08.2013 року позичив їй грошові кошти в сумі 2000,00 доларів США, які вона зобов"язувалась повернути до 15.04.2014 року. Про отримання грошей ОСОБА_1 власноручно написала розписку. Проте в добровільному порядку відповідачка позичених коштів не повертає. Просив стягнути з ОСОБА_1 2000 доларів США, що еквівалентно 31 540 грн. згідно договору позики від 07.08.2013 року та пеню (проценти) за користування позикою (прострочення виконання зобов'язань) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 192,8 доларів США, що еквівалентно - 2409,66 гривень, інфляційні витрати в сумі 353,6 доларів США, що еквівалентно 5576,27 грн. та 3% річних в сумі 44,04 долара США, що еквівалентно 694,51 грн., а всього 2590,44 доларів США, що еквівалентно 40851,24 грн.

Позивач ОСОБА_2 В судовому засіданні збільшив позовні вимоги в зв"язку з тим, що змінився курс НБУ стосовно долара США, просить стягнути з ОСОБА_1 гроші в сумі 2000 доларів США, що еквівалентно станом на 16.04.2015 року 43 412,20 гривень - суму згідно позики від 07.08.2013 року; пеню (проценти) за користування позикою (прострочення виконання зобов'язань) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 454,4 доларів США, що еквівалентно 9896,83 гривень; інфляційні витрати в сумі 916,07 доларів США, що еквівалентно 19925,00 гривень та 3% річних в сумі 71,78 долара США, що еквівалентно 1563,37 гривень. Всього 3442,25 доларів США, що еквівалентно сумі 84 972,20 гривень.

Рішенням Гусятинського районного суду від 03 серпня 2015 року позовні вимоги - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 і.к.НОМЕР_1 в користь ОСОБА_2 2000 доларів США заборгованості за договором позики, що еквівалентно 43 560 (сорок три тисячі п"ятсот шістдесят) гривень та 1 563 (одну тисячу п"ятсот шістдесят три) гривні 37 копійок 3% річних.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати: судовий збір в розмірі 451 (чотириста п"ятдесять одну) гривню 23 копійки та витрати пов"язані з оплатою правової допомоги в розмірі 1 300 (одна тисяча триста) гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, оскільки кошти не отримувала і розписки не писала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати в частині відмови стягнення пені та інфляційних за користування коштів по договору позики та постановити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушено норми матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи викладені в ній, а апеляційну скаргу ОСОБА_2- не визнала.

У судовому засіданні представники апелянта ОСОБА_2: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи викладені в ній, відмовившись щодо вирішення питання про стягнення судових витрат, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 не визнають.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід відхилити.

Згідно ст. 308 ЦПК України - апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, жителька с. Городниця 07.08.2013 року взяла в борг в ОСОБА_2 2000 доларів США, які зобов'язувалася повернути 15.04.2014 року згідно розписки (а.с.6).

Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Апелянт ОСОБА_1 заперечила факт написання даної розписки та отримання грошових коштів.

В зв"язку з цим для об"єктивного і правильного вирішення спору за клопотанням ОСОБА_1 ухвалою Гусятинського районного суду від 28.04.2015 року була призначена судово-почеркознавча експертиза, на вирішення якої були поставлені питання: ОСОБА_1 чи іншою особою виконана розписка від 07.08.2013 року. Стаття 146 ЦПК України учасникам судового розгляду була роз"яснена. Однак, 20.07.2015 року матеріали цивільної справи було повернуто до суду без виконання з Тернопільського відділення КНДІСЕ у зв"язку з тим, що станом на 14.07.2015 року ОСОБА_1 не проведено оплату за проведення експертизи. Жодних інших доказів щодо не написання нею розписки суду вона не надала , а в судовому засіданні їх не здобуто. Крім того, керуючись змістом ст. 59 ЦПК України та з урахуванням положень ч. 1 ст. 218 ЦК, не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлена письмова форма, чим спростовуються посилання апелянта ОСОБА_2 на покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про отримання коштів в сумі 2000 дол. США ОСОБА_1

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору , але й факту передачі ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 2000 дол. США ОСОБА_1

Таким чином, суд першої інстанції вірно прийшов до переконання щодо укладення між сторонами договору позики в сумі 2000 дол. США, які ОСОБА_1 добровільно повертати не бажає і які вирішено стягнути по курсу НБУ 2178,3027 грн., що становить 43560 грн., що сторонами не оспорюється.

Позичальник, як передбачено ст.1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, зазначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлені обставини справи та вищенаведені вимоги закону, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 порушила грошове зобов'язання перед позивачем та має повернути ОСОБА_2 1 563, 37 грн. три відсотки річних від простроченої суми.

Статтею 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня.

Згідно зі ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовувати Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат в сумі 916,07 доларів США, що еквівалентно 19925,00 гривень, то суд першої інстанції підставно відмовив у задоволенні вимог, оскільки індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору позики, індексації не підлягає.( рішення ВСУ від 28.03.2012 р. № 6-36736вов10).

Що ж до вимоги про стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 454,4 доларів США, що еквівалентно 9896,83 гривень, то суд вірно вважав, що в зв"язку з тим, що в розписці не передбачались наслідки прострочення виконання зобов'язання, тому підстави для їх стягнення позивачем не є обгрунтованими і посилання апелянта на незаконність рішення в цій частині є безпідставним.

Враховуючи норми закону, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування рішення суду з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не має.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Гусятинського районного суду від 03 серпня 2015 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Т.С. Парандюк