Справа № 359/470/15 Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/3874/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 18 01.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

1 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Лащенка В.Д., Фінагєєва В.О.,

при секретарі : Нагорній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 24 жовтня 2005 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 767/П/2005-840, за умовами якого банк надав останній грошові кошти (кредит) у сумі 166 500 дол. США, зі сплатою відсотків у розмірі 10 % річних та з кінцевим терміном повернення до 23 жовтня 2025 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, цього ж дня між банком та відповідачем укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_2 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме домоволодіння загальною площею 245,7 кв.м, що знаходиться за адресою: Київська область, АДРЕСА_1, та належить їй на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 24 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Віценко В.О. та земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку загальною площею 0,060 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за цією ж адресою та належить їй на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Віценко В.О.

Враховуючи, що відповідачем порушено умови взятого на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення суми кредиту та відсотків за його користування в порядку і на умовах зазначених в кредитному договорі, станом на 7 жовтня 2014 року в неї існує заборгованість в загальному розмірі 2 765 037,30 грн., в рахунок погашення якої банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу ПАТ КБ «Надра» із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 жовтня 2005 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 767/П/2005-840, за умовами якого банк надав останній грошові кошти (кредит) у сумі 166 500 дол. США, зі сплатою відсотків у розмірі 10 % річних та з кінцевим терміном повернення до 23 жовтня 2025 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 24 жовтня 2005 року між банком та відповідачем укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_2 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме домоволодіння загальною площею 245,7 кв.м, що знаходиться за адресою: Київська область, АДРЕСА_1, та належить їй на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 24 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Віценко В.О. та земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку загальною площею 0,060 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за цією ж адресою та належить їй на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Віценко В.О.

Відповідно до п. 3.3.6. договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку виконання зобов'язання (або тієї чи іншої його частини), передбаченого основним договором, воно не буде виконане.

Звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, представник банку вказав, що у зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань, станом 7 жовтня 2014 року ОСОБА_2 має заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 2 765 037,30 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 1 268 571,99 грн., заборгованості по сплаті відсотків - 1 091 220,74 грн., пені за прострочення сплати кредиту - 12 897,85 грн., реструктуризованої пені - 110 182,63 грн. та реструктуризованого штрафу - 282 164,09 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Частинами 1, 2 ст. 590 ЦК України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Даним статтям кореспондують положення ст. 33 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Проводячи оцінку поданих сторонами доказів, суд першої інстанції, врахувавши зазначені вище обставини та норми закону, дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором, що є підставою для задоволення його вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 767/П/2005-840 від 24 жовтня 2005 року, станом на 7 жовтня 2014 року у розрахунку заборгованості за кредитом графа «сплачено» зазначено 166 500 дол. США, а у графі «залишок заборгованості за кредитом» - 0 дол. США; у розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом графа «нараховано процентів» - 130 783,08 дол. США, а у графі «фактично сплачено процентів» - 130 783,08 дол. США; у розрахунку заборгованості по комісії за користуванням кредитом графа «нарахованого комісії» - 77 423,40 дол. США, а у графі «фактично сплачено комісії» - 77 423,40 дол. США; у розрахунку заборгованості по пені графа «нараховано пені» - 12 897,85 дол. США, у графі «фактично сплачено» - 12 897,85 дол. США.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, представник ПАТ КБ «Надра» долучив до неї додатковий договір від 21 листопада 2013 року про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору, зазначивши про те, що суд першої інстанції невірно дослідив складові загальної заборгованості, безпідставно вказавши, що кредитна заборгованість ОСОБА_2 погашена, оскільки згідно положень вказаної додаткової угоди сторони погодили викласти кредитний договір у новій редакції, а саме передбачили конвертацію валютного кредиту у гривневий еквівалент.

Разом із тим, з матеріалів справи встановлено, що в суд першої інстанції вказаний доказ не подавався, а на виконання протокольної ухвали суду від 4 березня 2015 року щодо витребування у позивача належним чином завірених копій усіх договорів укладених між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2, заяв та ордерів про отримання готівки, а також інформації про рух коштів за даними договорами, банком було надано лише договори, ідентичні долученим до позовної заяви.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції послався на розрахунки, долучені до позовної заяви, адже позивачем причину неподання витребуваних доказів до суду не зазначено.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», що відповідно до ст. 303 ЦПК апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 3 ст. 27 ЦПК щодо зобов'язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов'язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об'єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з'явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Таким чином, оскільки додатковий договір від 21 листопада 2013 року, наданий позивачем на підтвердження того, що сторони погодили конвертацію валютного кредиту у гривневий еквівалент судом першої інстанції не досліджувався, а неподання цього доказу з поважних причин позивачем в апеляційній скарзі не обґрунтовано, колегія суддів за необхідне відмовити у дослідженні цього доказу.

За таких обставин доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: