Справа № 489/3398/15-ц
Номер провадження 2/489/1828/15
Ухвала

Іменем України

03 червня 2015 року місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва Кокорєв Вячеслав Валентинович, розглянувши заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (далі-заявники) про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним права власності на житло та витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив

В травні 2015 року заявники звернулися до суду з позовом та заявою про забезпечення позову, в якій вони просять накласти арешт на майно та грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1. Крім того, заявники просять суд застосувати заходи по забезпеченню позову у вигляді заборони відповідачу вчиняти певні дії, а саме: розпоряджатися і користуватися спірною квартирою та заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру прав на нерухоме майно стосовно спірної квартири.

Необхідність вжиття вищеперелічених заходів забезпечення позову обґрунтовують тим, що відповідач намагається незаконно продати належну їм квартиру або переоформити її на інших осіб з метою заволодіння зазначеною квартирою.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини.

Частина 3 статті 151 ЦПК України встановлює, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позов може бути забезпечено шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заявники не вказують, на яке конкретно майно чи грошові кошти відповідача, окрім квартири, необхідно накласти арешт. Відтак, суддя не може визначити співмірність забезпечення позову з заявленими вимогами.

Позивачами необгрунтовано необхідність забезпечення позову декількома заходами, а саме і арештом і забороною вчиняти дії, і забороною реєстратору вносити зміни до реєстру.

Суддя не вбачає підстав для застосування кількох видів забезпечення позову. Виходячи з положень ч. 2 ст. 152 ЦПК України, що застосування кількох видів забезпечення позову є його правом, приходить до висновку, що такий спосіб забезпечення позову як арешт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, що належить відповідачу, до вирішення справи по суті є доцільним та достатнім.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суддя

ухвалив

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (далі-заявники) про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3, що зареєстрована на ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 1/4 частці за кожним та належить на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.06.2014, якою затверджено мирову угоду, ОСОБА_5.

Арешт накладено 03 червня 2015 року.

Копію ухвали направити для виконання - Реєстраційній службі Миколаївського міського управління юстиції. Для відома- відповідачу.

Особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя В. В. Кокорєв