Справа №613/24/15-ц Провадження № 2/613/137/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Шалімова Д.В.,

при секретарі Макушинській О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача 33 489,66 грн. , з яких: 30 000 грн. - сума позики, 1 972,6 грн. - проценти від суми позики, 1 305 грн. - інфляційні нарахування на суму позики, 212,05 грн. - 3 % річних від суми позики, також просить стягнути судові витрати та 2 000 грн. витрати на правову допомогу .

Свої вимоги мотивує тим, що 12.06.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу кошти в сумі 30 000 грн., які він зобов'язався повернути до 30.09.2014 року, про що було складено розписку. До даного часу кошти не повернуто. Вищевказаним договором позики розмір процентів не встановлений, тому позивач визначає їх на рівні облікової ставки НБУ. Згідно розрахунку, проценти від суми позики за період з 12.06.2014 року по 26.12.2014 рік становлять 1 972,60 грн. Згідно розрахунку, 3% річних від суми позики за період з 30.09.2014 року по 26.12.2014 рік складають 212,05 грн., інфляційні нарахування - 1 305,00 грн.

Позивач та його представник у судове засідання не з»явились, але надали до суду заяву про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з»явився , але надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, проти задоволення позову заперечив. Згідно письмових пояснень зазначив, що дійсно 12.06.2014 року ОСОБА_1 звернувсь до нього з пропозицією надавати йому дитячі товари, з подальшою реалізацією в магазині відповідача та за його ціною. Відповідач погодився в результаті чого вони підписали договір Комісії на реалізацію товару, при цьому позивач попросив підписати розписку на визначену суму коштів - як «підстраховку» того факту, що товар на таку суму буде знаходитися у відповідача. Товар для реалізації відповідач отримував по товарній накладній. Також вони домовилися, що кошти за реалізований товар відповідач буде перераховувати позивачу на банківську картку. Протягом всього часу позивач виконував всі умови договору та вчасно перераховував гроші, про що свідчать копії чеків. Будь-якого попередження про розірвання договору чи повернення товару він не отримував. Крім того, договором не передбачено сплати відсотків чи інших штрафних санкцій . Всі свої зобов»язання по договору відповідач виконував вчасно тому вважає, що немає підстав для задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, із слідуючих підстав:

Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України , за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до розписки від 12 червня 2014 року ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1, отримав від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3, в борг грошову суму в розмірі 30 000 грн. , що в еквіваленті складає 2 500 доларів США .

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як було зазначено відповідачем у своїх запереченнях на позов, між ним та ОСОБА_1 було укладено Договір комісії на реалізацію товару, що не заперечується і позивачем . Згідно умов цього Договору Комітент доручає, а Комісіонер приймає на себе зобов»язання реалізувати від свого імені, але за рахунок Комітента товар. Асортимент і кількість товару визначається сторонами в накладних , що є невід»ємною частиною договору. Відповідно до п.2.4. Договору на розгляд Комісіонера перерахування грошових коштів на адресу Комітента може здійснюватись по мірі реалізації товару , але в будь - якому випадку не пізніше терміну дії самого договору ( згідно п. 7.1. договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 12.06.2015 року) .

Як було зазначено відповідачем у своїх запереченнях, розписка була складена у день підписання Договору комісії на реалізацію товару, на прохання позивача, як « підстраховка» до Договору. Фактично грошові кошти він не отримував, а отримував лише товар , кошти повертав після реалізації товару, про що свідчать квитанції.

Враховуючи те, що відповідач надав Договір комісії, тому суд не може визнати розписку, без вказаної кінцевої дати, договором позики в розумінні ст. 1046 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно копій квитанцій ОСОБА_2 було перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 05.06.2015 року - 9000 грн. , 17.06.2014 року - 2000 грн., 23.06.2004 року - 2600 грн., 25.06.2014 року - 600 грн., 02.07.2014 року - 2600 грн., 15.07.2014 року - 1000 грн., 28.07.2014 року - 2000 грн. всього на суму - 19 800 грн.

Згідно ст.. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

ОСОБА_2 свої зобов»язання за Договором комісії виконує належним чином, перераховує кошти на картковий рахунок позивача.

Суд не вбачає підстав для стягнення коштів за розпискою, при цьому відповідач не позбавлений права звернутись до суду з позовом про стягнення коштів за Договором комісії.

Згідно ст. 60 ЦПК України "Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень".

Позивач не довів свого позову, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, ст. 60, ч. 1 ст. 527, ч.1 ст. 530, ст. 610, 1046, 1049 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Харківської області через Богодухівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ