Справа № 161/582/15-ц
Провадження № 2/161/994/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Олексюка А.В.,

при секретарі - Шумиводі О.І.,

з участю прокурора прокуратури м. Луцька - Климюк Н.В.,

представника Луцької міської ради - Лабінської Л.О.,

представника відповідача - ОСОБА_9,

третьої особи, яка не заявляє самостійних

вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом прокурора міста Луцька в інтересах держави та територіальної громади міста Луцька в особі Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про витребування майна у добросовісного набувача, -

в с т а н о в и в:

Прокурор міста Луцька в інтересах держави та територіальної громади міста Луцька в особі Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_5, звернулися в суд з позовом до ОСОБА_6 про витребування майна у добросовісного набувача.

Свій позов мотивує тим, що рішенням Господарського суду Волинської області від 23.04.2008 року, яке набрало законної сили визнано неправомірною приватизацію Волинського обласного підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного тресту в частині включення до акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу, затвердженого 25.10.1993 року, будівлі по АДРЕСА_1 вартістю, на момент приватизації 7515,50 крб., зобов'язано ВАТ «Волиньрембуд» виключити із статуного фонду товариства будівлю вказаного гуртожитку та зменшити розмір статутного фонду на суму його вартості, а також визнано будівлю гуртожитку по АДРЕСА_1 об'єктом комунальної власності.

Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду від 24.12.2010 року встановлено юридичний факт, що ОСОБА_6 є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_1, у якої спірне майно не може бути витребувано.

Вказує, що з вищевказаних рішень власником будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1 є Луцька міська рада. Враховуючи це, ВАТ «Волиньрембуд», ОСОБА_7, ЗАТ «Лізинг нерухомість» є особами, які не мали права відчужувати це майно. Зокрема, в 2002 році вони не мали права продавати ОСОБА_8 секцію АДРЕСА_1.

Вважає, що Луцька міська рада, як власник спірної секції в гуртожитку, має право витребувати її у добросовісного набувача ОСОБА_6, у зв'язку з тим, що вказане нерухоме майно вибуло з володіння територіальної громади міста Луцька без її волі.

Старший прокурор прокуратури міста Луцька Климюк Н.В. та представник позивача Луцької міської ради - Лабінська Л.О. в судовому засіданні підтримали позов з підстав, зазначених у ньому, просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_9 в судовому засіданні позов не визнала, просила в задоволенні позову відмовити і суду пояснила, що ОСОБА_6 є добросовісним набувачем спірного житла і підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України, для задоволення позовних вимог не має. Крім того, позивач пропустив строк позовної давності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 є власником спірного жилого приміщення АДРЕСА_1, що підтверджується договором про реалізацію арештованого майна на прилюдних торгах від 21.05.2002 року (а.с. 21), актом про проведення прилюдних торгів від 17.06.2002 року (а.с. 22), свідоцтвом про право власності від 05.07.2002 року (а.с. 23).

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Частиною 2 ст. 388 ЦК України передбачено, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, установленому для виконання судових рішень.

З договору про реалізацію арештованого майна на прилюдних торгах від 21.05.2002 року та акту проведення прилюдних торгів від 17.06.2002 року вбачається, що спірне житло було продане ОСОБА_6 у порядку, установленому для примусового виконання судового рішення - наказу Господарського суду Волинської області від 16.06.1999 року, а саме на погашення заборгованості ТзОВ «Лізінг-Нерухомість» перед третьою особою - ДАЕК «Волиньобленерго». При цьому, ТзОВ (ЗАТ) «Лізінг- Нерухомість» не було продавцем спірного майна, не було стороною договору відчуження, оскільки спірне житло було реалізовано примусово.

Рішенням Луцького міськрайонного суду у цивільній справі №2-253/2005 від 31.03.2005 року в позові до відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, ОСОБА_6, ЗАТ «ЛН», спеціалізованого державного підприємства «Укрспец»юст» в особі Волинської обласної філії про визнання прилюдних торгів недійсними, відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 18.12.2007 року вказане рішення, залишено в силі. Відповідно до даного рішення прилюдні торги по реалізації нерухомого майна від 17.06.2002 року визнано дійсними.

Дану обставину визнали та не заперечували старший прокурор прокуратури міста Луцька та представник Луцької міської ради.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є правочином (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 р. у справі № 6-174цс12).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 є добросовісним набувачем майна, яке було продане їй з прилюдних торгів у порядку, встановленому для виконання судового рішення.

Крім того, при вирішенні спорів про витребування майна з чужого володіння відповідно до статей 387, 388 ЦК необхідно встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника або особи, якій він передав його у володіння, за наявності на це згоди законного розпорядника зазначеного майна.

Будівля по АДРЕСА_1 має статус гуртожитку і є об'єктом комунальної власності місті Луцька. Дана обставина підтверджується рішенням Господарського суду Волинської області від 23.04.2008 року (а.с. 6-9), постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.04.2009 року в справі за позовом першого заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Луцької міської ради до ВАТ «Волиньрембуд», Волинської обласної ради та Волинської обласної державної адміністрації про визнання недійсним акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу та зобов'язання зменшити розмір статутного фонду товариства (а.с. 10-12), ухвалою Вищого господарського суду від 07.10.2010 року в цій же справі (а.с. 13-15).

Вищезазначеними рішеннями судів встановлено, що ВАТ «Волиньрембуд» було створено шляхом корпоратизації Волинського обласного підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного тресту згідно наказу Комітету інвестицій, будівництва, архітектури і містобудування №26 від 06.12.1993 року.

Згідно довідки регіонального відділення ФДМУ по Волинській області №4 від 30.05.1996 року до складу приватизованого в процесі корпоратизації майна АТ «Волиньрембуд» увійшов гуртожиток на 216 місць за адресою: АДРЕСА_1.

Представник Регіонального відділення Фонду Держмайна України по Волинській області у наданому суду поясненні зазначав, що спірний гуртожиток як об'єкт державного фонду, помилково був включений в процесі корпоратизації Волинського обласного ремонтно-будівельного тресту до статутного фонду ВАТ «Волиньрембуд» у зв'язку з відсутністю чітких актів законодавства щодо обов'язкової передачі гуртожитків, інших об'єктів державного житлового фонду, що належали державним підприємства, у комунальну власність. Керуючись роз'ясненнями Міністерства юстиції України від 20.03.1998 року №11-8-1122, Мінекономіки України від 17.03.1998 року №23-23/378 та Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.03.1998 року №5-79, органи приватизації включали вартість гуртожитків до вартості цілісних майнових комплексі підприємств, що підлягали приватизації.

Дослідивши обставини справи та давши оцінку всім доказам в сукупності, суди прийшли до висновку, що гуртожиток по АДРЕСА_1 було передано до статутного фонду ВАТ «Волиньрембуд» з порушенням вимог діючого на той час законодавства. Отже, ВАТ «Волиньрембуд» неправомірно набув права власності на гуртожиток.

Таким чином, рішеннями господарських судів, що набрали законної сили, встановлено, що об'єкт приватизації - гуртожиток по АДРЕСА_1 був відчужений на користь ВАТ «Волиньрембуд» за волею власника (уповноваженою ним особою) такого майна, а саме: за згодою Регіонального відділення Фонду Держмайна України по Волинській області на приватизацію майна шляхом надання відповідного дозволу.

Згідно ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що спірне майно не вибувало з власності держави, а подальшому з власності територіальної громади міста в особі Луцької міської ради, поза волею власника.

Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в позові прокурора міста Луцька в інтересах держави та територіальної громади міста Луцька в особі Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_5, до ОСОБА_6 про витребування майна у добросовісного набувача, слід відмовити за відсутністю, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України підстав для задоволення позову.

Інші доводи позивача та третьої особи не спростовують вищезазначених висновків суду і не містять встановлених законом підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.330, 388 ЦК України, на підставі ст.ст. 10, 15, 57, 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову прокурора міста Луцька в інтересах держави та територіальної громади міста в особі Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_5, до ОСОБА_6 про витребування майна у добросовісного набувача - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк