Ухвала

іменем україни

08 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Кафідової О.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про зобов'язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ДП «Красноармійськвугілля» про зобов'язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди.

Посилався на те, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 27 лютого 2006 року по 31 березня 2006 року в якості гірничого майстра підземного підготовчої дільниці. В день його звільнення він працював, а тому розрахунок з ним, в тому числі і виплата компенсації за невикористану відпустку, на його думку повинен бути проведений 31 березня 2006 року. Крім того, при звільненні йому не була нарахована та не виплачена компенсація за невикористану відпустку. 04 серпня 2014 року він звернувся до відповідача із заявою про проведення розрахунку та надання йому довідки про проведення індексації, однак відповідач проігнорував ці вимоги. Вважає, що йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 333 грн.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 27 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2015 року рішення Димитровського міського суду Донецької області від 27 січня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідного ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорену ним суму.

Як вбачається з матеріалів справи, при звільненні позивача 31 березня 2006 року між сторонами не було спору щодо розміру сум, належних позивачу.

З позовом до суду позивач звернувся лише в грудні 2014 року, тобто через вісім років після звільнення його з роботи.

В довідці ДП «Красноармійськвугілля» від 15 серпня 2014 року № с-25-1 зазначено, що при звільненні ОСОБА_4 був виданий талон звірки, в якому були зазначені всі нараховані суми, належні ОСОБА_4 при звільненні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що компенсація за невикористану відпустку позивачу була нарахована та заборгованості по заробітній платі у відповідача перед ОСОБА_4 станом на 01 серпня 2014 року не має.

Дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права чи неправильно застосовано норми матеріального права.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Димитровського міського суду Донецької області від 27 січня 2015 року та ухвали апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2015 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані, а доводи касаційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 <nau://ukr/1618-15|st332> ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про зобов'язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

О.В. Кафідова

О.М. Ситнік