Провадження № 2/760/5566/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Січкар Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», третя особа - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

08.07.2015 року позивач звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача суму коштів в розмірі 15955,44 євро, з яких: 10000,00 - сума банківського вкладу; 31,64 євро - відсотки за період з 19.06.2014 року по 19.07.2014 року; 5640,99 євро - індекс інфляції; 282,81 євро - 3% річних.

Свої вимоги мотивує тим, що 19 червня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ "Міський комерційний банк" був укладений договір строкового банківського вкладу №2630/03/192166 на користь третьої особи-ОСОБА_1, строком дії 30 днів з 19.06.2014 року по 19.07.2014 року, з процентною ставкою 3,85% річних, сума вкладу 10 000,00 євро.

Позивач посилається, що вона 01.08.2014 року звернулася до відповідача з заявою про повернення суми вкладу, проте банк свої зобов'язання не виконав.

Позивач також вважає, що в порядку ст. 625 ЦК України з відповідача має бути стягнуто 3% річних в розмірі 282,81 євро та інфляційні витрати в розмірі 5640,99 євро.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила позов задовольнити.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Свої заперечення мотивує тим, що позивач не укладала, не підписувала та не проходила ідентифікацію по Договору банківського вкладу на третю особу, як цього вимагає Законодавство України (Інструкція про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах від 12.11.2003р № 492) та положення самого Договору (ст.1 та ст.7). Вважає що позивач не набула права вимоги по даному договору, а тому просив відмовити в задоволенні позову.

Крім того, в судовому засіданні посилався на те, що у відповідача відсутній екземпляр Договору банківського вкладу на третю особу, тобто укладений між ПАТ «Міський комерційний банк» та ОСОБА_2 на користь третьої особи-ОСОБА_1

Зазначив, що у відповідача наявний лише Договір строкового банківського вкладу № 2630/03/192166 ВАШ СТАБІЛЬНИЙ від 19.06.2014 року укладений між ПАТ «Міський комерційний банк» та ОСОБА_1 особисто. При цьому посилався на ту обставину, що вказаний договір було укладено в період дії Постанови НБУ від 23.05.2014 року за № 309/БТ, згідно якого банк не мав права на залучення у вклади (депозити) коштів фізичних осіб.Також звернув увагу на ту обставину, що позивач в обґрунтування поданого позову на укладання такого договору не посилається, а тому з урахуванням меж заявлених вимог, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Пояснив, що внаслідок даних обставин та на виконання вимог ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відповідач звернувся до правоохоронних органів в порядку кримінального судочинства щодо здійснення відповідної перевірки.

Враховуючи вищевикладене, просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, допитавши свідка, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

В обґрунтування позову позивач посилається, що Договір строкового банківського вкладу №2630/03/192166 укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Міський комерційний банк» на користь третьої особи-ОСОБА_1 ( а.с. 7-9).

Відповідно до ст. 1063 ЦК України, фізична або юридична особа може укласти договір банківського вкладу (зробити вклад) на користь третьої особи. Ця особа набуває права вкладника з моменту пред'явлення нею до банку першої вимоги, що випливає з прав вкладника, або вираження нею іншим способом наміру скористатися такими правами. До набуття особою, на користь якої зроблений банківський вклад, прав вкладника ці права належать особі, яка зробила вклад.

З матеріалів справи вбачається, що 19 червня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ "Міський комерційний банк" на користь третьої особи - ОСОБА_1 був укладений Договір строкового банківського вкладу №2630/03/192166 на строк 30 днів з 19.06.2014 року по 19.07.2014 року (а.с.7-9).

Згідно п.1.1. Договору, вкладник - вкладником вважається особа, що відкриває депозитний рахунок на користь третьої особи, до моменту першого звернення у банк особи, на користь якої відкрито депозитний рахунок, з метою використання депозитного рахунку. Після першого звернення у банк особи, на користь якої відкрито депозитний рахунок, з метою використання депозитного рахунку та ідентифікації цієї особи, вкладником вважається особа, на користь якої відкрито депозитний рахунок. Під час першого звернення до банку з метою використання рахунку, особа, на користь якої відкрито рахунок, має надати необхідні документи для здійснення її ідентифікації та заповнити картку із зразками підписів.

Встановлено, що 19.06.2014 року між ОСОБА_1 особисто та ПАТ "Міський комерційний банк" був укладений Договір строкового банківського вкладу № 2630/03/192166 ВАШ СТАБІЛЬНИЙ (а.с.30-33).

В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що Договір строкового банківського вкладу № 2630/03/192166 ВАШ СТАБІЛЬНИЙ від 19.06.2014 року між ПАТ «Міський комерційний банк» та ОСОБА_1, було укладено у зв'язку з втратою Договору банківського вкладу укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ "Міський комерційний банк" на користь третьої особи ОСОБА_1, та реквізити було проставлено з попереднього Договору.

Дані обставини підтвердив допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3, колишній начальник відділення №2 ПАТ «Міський комерційний банк», який безпосередньо укладав вказані вище Договори, як уповноважена особа банку. Також даний свідок підтвердив, що відсутність Договору укладеного на користь третьої особи було виявлено після того, як було введено тимчасову адміністрацію та готувалися документи для передачі уповноваженій особі Фонду на ліквідацію банку.

Відповідно до ч.4 ст.27 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Згідно п.2.8. ст.2 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах від 12.11.2003р № 492, під час укладання договору банківського вкладу або договору банківського рахунку на користь третьої особи банк ідентифікує особу (у тому числі представника такої особи), яка відкриває рахунок, а особу, на користь якої укладено договір і відкрито рахунок, - під час пред'явлення цією особою до банку першої вимоги або вираження нею іншим способом наміру використати цей рахунок.

Як було встановлено в судовому засідання та не заперечувалося сторонами по справі, що Договір банківського вкладу на користь третьої особи, ОСОБА_1 не підписувала, а інформацію про особу на користь якої відкрито рахунок було внесено особисто ОСОБА_2, як одним із вкладників банку.

Представником позивача було надано до суду довіреність посвідчену представником банку, відповідно до якої, позивач уповноважує свого представника розпоряджатися від її імені коштами, що обліковуються на її банківському рахунку відкритому в банку, що на думку представника позивача свідчить про ідентифікацію позивача та наявність відповідних повноважень у останнього.

Виходячи зі змісту даної довіреності вбачається, що в ній не зазначено процесуальної дії, згідно якої представник ОСОБА_2 має вчиняти дії щодо укладання договору банківського вкладу, вчинення дій на здійснення ідентифікації ОСОБА_1, як особи, на користь якої відкрито відповідний Договір.

Крім того, в судовому засіданні було встановлено факт укладення двох різних договорів банківського вкладу, в той час як по першому Договору (на користь третьої особи) позивач особисто зазначила, що вона ніяких дій по ньому не здійснювала, і ніякого відношення до нього не мала.

За таких обставин, суд вважає, що довіреність від 19.06.2014 року жодного відношення до укладання Договору на користь третьої особи не має.

З огляду на викладене вище та приймаючи вимоги чинного законодавства, суд вважає, що ОСОБА_1 не пройшла ідентифікацію особи та не набула повноважень по депозитному вкладу №2630/03/192166 на корить третьої особи, та як наслідок, не набула права вимоги по даному Договору.

Крім того, аналізуючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що другий Договір, тобто Договір строкового банківського вкладу № 2630/03/192166 ВАШ СТАБІЛЬНИЙ від 19.06.2014 року укладений між ПАТ «Міський комерційний банк» та ОСОБА_1 був оформлений в інший день відмінний від дати його укладання, що також підтверджується показами допитаного в суді свідка ОСОБА_4, відповідно даний договір позивач особисто підписала та пройшла по ньому стадію ідентифікації.

Як встановлено в суді та вбачається з Постанови №309/БТ від 23.05.2014 року, що ПАТ "Міський комерційний банк" було віднесено до категорії проблемних та встановлені обмеження в його діяльності, зокрема заборонено залучення у вклади (депозити) коштів від фізичних осіб (у тому числі з видачею ощадних депозитних сертифікатів) у національній та іноземній валютах, а також у банківських металах здійснювати в межах сукупної заборгованості перед фізичними особами, що виникла на кінець дня дати прийняття цієї постанови.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги межі заявлених вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 610, 611, 631, 1058, 1060, 1063 ЦК України, ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 3, 4, 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя: