Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого - судді Оніпко О.В., суддів : Собіни І.М., Хилевича С.В.

секретар - Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дубенського міськрайонного суду від 18 грудня 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення , за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог -Державний нотаріус Першої Дубенської державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу і зобов'язання виключити запис про право власності, та зустрічним позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу і зобов'язання виключити запис про право власності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_1-ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів , -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18 грудня 2014 року ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення - відмовлено.

Визнано недійсним Свідоцтво про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 14.03.2014 р. Зобов'язано державного нотаріуса Першої Дубенської державної нотаріальної контори вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності №4979776 від 14.03.2014 р., яким зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1.

У поданій на рішення апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказує на його необґрунтованість та незаконність. Зазначає, що висновок суду про обґрунтованість зустрічного позову відповідача ОСОБА_3 та невідповідність дій нотаріуса вимогам ЗУ "Про нотаріат" щодо видачі свідоцтва про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, не відповідає дійсності. Є безпідставним посилання суду на ч.ч. 1-3 та 6 ст. 203 та ч.1 ст. 215 ЦК України, оскільки відчуження майна з прилюдних торгів, що відноситься до угод купівлі-продажу, фактично не відбулося і визнання судом в

____________________________________________________________________________________________________________

Справа № 559/1707/14-ц Головуючий у 1 інстанції - Федорова Л.П.

Провадження № 22-ц/787/228/2015 Суддя-доповідач - Оніпко О.В.оскаржуваному рішенні недійсним свідоцтва з підстав порушення сторонами положень ст.ст. 203, 205 ЦК України, є неправомірним, а вказані норми права застосовані до правовідносин, які врегульовані іншими нормативно-правовими актами, що мають інший порядок оскарження та скасування. Положеннями чинного законодавства визначено, що у разі вибуття майна з власності, власник має право витребувати це майно від набувача шляхом пред'явлення віндикаційного позову. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст. 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Також, посилання суду на постанову Рівненського господарського апеляційного суду від 04.11.2014 р., якою визнано недійсним постанову ДВС від 28.01.2014 р., є безпідставним, оскільки не встановлено, яке має відношення вказана постанова до порушення прав власника майна - боржника саме ОСОБА_1 та якими саме діями останнього внаслідок отримання ним майна боржника у рахунок боргу. Просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, а у зустрічному позові ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4 -відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду 1-ї інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді 1-ї інстанції, колегія суддів приходить до висновку про її часткове задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.05.2014 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення, в якому зазначав, що 08.01.2014 року відділ ДВС Дубенського міськрайонного управління юстиції повідомив його, як стягувача за виконавчим провадженням по примусовому стягненню боргу з ОСОБА_4 про те, що прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - житлового будинку з погосподарськими будівлями по АДРЕСА_1 не відбулися. Йому було запропоновано залишити за собою арештоване майне в рахунок погашення заборгованості.

Державним нотаріусом Першої Дубенської державної нотаріальної контори Тиммощук Л.Л. йому було видано свідоцтво про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 14.03.2014 року, зареєстроване в реєстрі за №145, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію права власності №4979776 від 14.03.2014 р. та яким зареєстровано за ним право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1. Оскільки він, як власник не може розпоряджатися та володіти належним йому майном, просив суд усунути перешкоди з боку ОСОБА_3 шляхом виселення останнього з вказаного будинку.

06.06.2014 року відповідач ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1, у якому посилався на невідповідність свідоцтва про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 14.03.2014 року вимогам ст. ст. 34 Закону України «Про нотаріат» та ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження». Посилаючись на норми ст.ст. 203, 215, 216, 395-397 ЦК України, просив визнати вказане свідоцтво недійсним та виключити запис про право власності ОСОБА_1 на вказаний будинок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с. 12-13).

Третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_4 звернувся 23.09.2014 р. з позовом до ОСОБА_1 з аналогічними позовними вимогами. Також зазначав, що видане відповідачу свідоцтво від 14.03.2014 р. та запис у Державному реєстрі порушує його права, як власника житлового будинку АДРЕСА_1. Із акту про передачу майна стягувачу, на який посилається державний нотаріус зазначено, що передається житловий будинок площею 75.2 квм., а не 98.0 кв.м. На якій підставі було змінено загальну площу житлового будинку, нотаріусом не зазначено. Акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затверджений начальником відділу ДВС Дубенського МРУЮ 28.01.2014 року, було складено на підставі постанови державного виконавця відділу ДВС Дубенського МРУЮ ВП №34134362 від 28.01.2014 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, яку ухвалою господарського суду Рівненської області від 06.08.2014 р. було визнано недійсною, а дії ДВС незаконними ( а.с. 55-56).

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 10.10.2014 р. за заявою представника позивача ОСОБА_1 до участі у справі залучено в якості співвідповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та службу у справах дітей виконкому Дубенської міської ради ( а.с. 75, 77).

Відповідно до вимог п.4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається : висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновок суду по суті позовних вимог, розподіл судових витрат; строк та порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження, однак оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Також, згідно з п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, однією з підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Вирішуючи вказаний спір, судом 1-ї інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, у зв»язку з чим воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі, виходячи з наступного.

Визнаючи оспорюване свідоцтво недійсним, місцевий суд, як і ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у своїх позовних заявах, послався на вимоги ст.ст. 203, 215 ЦК України, однак передача майна стягувачу в рахунок погашення боргу у зв»язку з тим, що прилюдні торги не відбулися та посвідчення нотаріусом свідоцтва від 14.03.2014 р. не може вважатися правочином і зазначені норми закону до правовідносин, що виникли між сторонами, не підлягають до застосування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 набув право власності на будинок АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 11.04.2006 р. ( а.с. 58-59).

На примусовому виконанні у відділі ДВС Дубенського міськрайонного управління юстиції перебував наказ № 71/171, виданий 26.05.2010 р. господарським судом Рівненської області про стягнення з боржника ОСОБА_4 на користь ТзОВ «Фірма»Агро» 231 615 грн. ( стягувач ОСОБА_1 ).

Як зазначено у постанові державного виконавця С.М. Шкарнеги від 28.01.2014 р. (а.с. 25) у зв»язку з тим, що за повідомленням ТзОВ «Укрспецторг-груп» повторні ( треті ) торги з продажу арештованого та належного боржнику на праві власності майна : будинку АДРЕСА_1, не відбулися через відсутність покупців, і стягувач ОСОБА_1 22.01.2014 р. надав згоду про залишення за собою нереалізоване майно та перерахував на депозитний рахунок відділу ДВС кошти, вказаний будинок передано останньому в рахунок погашення боргу.

Також, 28.01.2014р. державним виконавцем складено акт ВП 34134362 про передачу майна стягувачу, який є підставою для подальшого оформлення права власності на придбане майно ( а.с. 24).

14.03.2014 року державним нотаріусом Першої Дубенської державної нотаріальної контори ОСОБА_1 видано свідоцтво про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

У вказаному свідоцтві, відповідно до ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" та на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції 28 січня 2014 року посвідчено, що ОСОБА_4 який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 належить на підставі договору дарування право власності на майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1. Загальна площа житлового будинку становить 98.0 кв.м., вартість майна становить 236692,00 грн. Оскільки майно не реалізовано, торги не відбулися і стягувач ОСОБА_1 виявив бажання залишити за собою непродане нерухоме майно, що раніше належало боржнику ОСОБА_4 (а.с.5).

Колегією суддів встановлено, що вказане свідоцтво на час його посвідчення відповідало вимогам ст.ст. 34, 46-1, 72 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.10.2012р. №296/5, Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5. Свідоцтво видано за формою № 28 додатку до вказаних Правил, на підставі вимог ст. 61 Закону України «Про нотаріат», якою встановлено порядок передачі стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, а також на підставі акту передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником відповідного органу державної виконавчої служби.

Отже, оспорюваним свідоцтвом нотаріус посвідчила передачу стягувачу ОСОБА_1 майна, належного боржнику ОСОБА_4 в рахунок погашення заборгованості та внесла запис про право власності ОСОБА_1 на вказаний будинок у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно ( 31-34, 40).

Проте, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 06.08.2014 року визнано дії відділу державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції незаконними, постанову ВП №34134362 про передачу майна стягувачу від 28.01.2014 року недійсною, решту вимог відхилено (а.с.66-68).

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 04.11.2014 року ухвалу господарського суду Рівненської області від 6.08.2014 року в частині відхилення вимог скарги скасовано, а в решті залишено без змін. Резолютивну частину ухвали господарського суду Рівненської області від 06.08.2014 року викладено у такій редакції: Визнати незаконними дії відділу Державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції щодо передачі на реалізацію домоволодіння по АДРЕСА_1 в серпні 2013 року уцінки переоцінки описаного арештованого майна, яке реалізувалося на прилюдних торгах від 16.09.2014 року ВП №341343362 та передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу за актом від 28.01.2014 року ВП №341134362. Постанову ДВС Дубенського міськрайонного управління юстиції від 28.01.2014 року ВП 34113462 про передачу майна стягувачу визнати недійсною (а.с.94-97).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставин.

За положеннями ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У зв»язку з наведеними обставинами, право власності ОСОБА_1 на спірне майно, запис про яке 14.03.2014 р. внесено в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно за №4979776 на підставі свідоцтва про передачу майна стягувачу ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу ОСОБА_4, посвідченого нотаріусом Першої Дубенської державної нотаріальної контори Тимощук Л.Л. 14.03.2014 р. та підставою посвідчення якого були постанова ДВС Дубенського міськрайонного управління юстиції від 28.01.2014 року і акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу № ВП 34134162 від 28.01.2014 р., незаконність яких встановлена судовим рішенням, набуте неправомірне, а тому зазначене свідоцтво підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У зв»язку з наведеним, позовні вимоги третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_4, який до видачі свідоцтва ОСОБА_1, був єдиним власником будинку АДРЕСА_1 (а.с.58-59), а також стороною виконавчого провадження, в цій частині підлягають до задоволення.

Разом з тим, не підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_4 в частині зобов»язання нотаріуса вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності № 4979776 від 14.03.2014 р., яким спірний будинок зареєстровано за ОСОБА_1, оскільки вирішення зазначеного питання не входить у компетенцію нотаріуса та врегульовано Законом України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 р. № 1141.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про відмову ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення, у зв»язку з незаконністю свідоцтва від 14.03.2014 р., на підставі якого позивач набув права власності на спірний будинок.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що захист прав ОСОБА_4 можливий лише у разі пред»явлення ним до ОСОБА_1 віндикаційного позову в порядку ст. 388 ЦК України, оскільки положеннями вказаної статті визначено підстави, за наявності яких у власника майна виникає право на витребування майна від набувача у разі придбання його в особи, яка не мала права його відчуджувати за відплатним договором, про що набувач не знав і не міг знати, що в даному випадку не мало місця і зазначені підстави не стосуються предмета спору.

Крім того, на підставі оскаржуваного свідоцтва було припинено лише державна реєстрація права власності ОСОБА_4 на спірне майно шляхом видачі ОСОБА_1 свідоцтва від 14.03.2014 р. та внесення запису про нього, як нового власника у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, однак спірне майно ОСОБА_1 не передавалося і ОСОБА_4 до цих пір фактично ним володіє та користується.

Також, згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Оскільки ОСОБА_3 не є власником спірного майна, а його посилання на вимоги ст.ст. 395, 397 ЦК України є безпідставними, зустрічні позовні вимоги останнього до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва від 14.03.2014 р. недійсним та виключення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, до задоволення не підлягають.

У зв»язку з наведеним, керуючись ст.ст. 303,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду від 18 грудня 2014 р. - скасувати.

Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу і зобов'язання виключити запис про право власності - задовольнити частково : визнати недійсним свідоцтво, посвідчене державним нотаріусом Першої Дубенської державної нотаріальної контори Л.Л. Тимощук 14 березня 2014 року та зареєстроване в реєстрі № 145 про передачу стягувачу ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу майна, належного боржнику ОСОБА_4, а саме: житлового будинку з господарським будівлями та спорудами АДРЕСА_1, загальною площею 98,0 м. кв, житловою площею 46,0 м.кв, на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу ОСОБА_9, 11.04.2006 р. за р.№ 2484, зареєстрованого комунальним підприємством «Архітектор» Дубенської міської ради в реєстровій книзі № 40, під реєстровим номером №78, реєстраційний номер 9337. В решті в позові - відмовити.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення, а також у зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу і зобов'язання виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий

Судді: