Справа № 462/4887/15 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/783/6961/15 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 8 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів -,

в с т а н о в и л а:

9 липня 2015 року позивач звернувся з позовом про стягнення в його користь із відповідача аліментів на сина ОСОБА_4 в сумі 10 000 грн., починаючи з липня 2012 року, із застосування індексації до вказаної суми. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що на його утриманні знаходиться дитина, яка народилася у його шлюбі з відповідачем. Шлюб між ними розірваний. Відповідач згідно з укладеним договором зобов'язалася сплачувати аліменти на дитину в розмірі 10 000 грн. щомісяця, але своїх зобов'язань не виконує. Просить стягнути з відповідача на свою користь щомісячно по 10 000 грн. на утримання сина з липня 2012 року з індексацією, до досягненні дитиною повноліття.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 8 вересня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача аліменти на користь сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 10 000 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з 9 липня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду в частині періоду, з якого присуджено аліменти, оскаржив ОСОБА_2

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. У апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення аліментів, починаючи з 9 липня 2015 року, та ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача на його користь аліментів на сина, починаючи з липня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що вживав заходів, щодо стягнення аліментів, до моменту звернення з позовом до суду. Вказує, що судом не взято до уваги визнання позову відповідачем, письмового договору про сплату аліментів від 29 березня 2010 року, письмові вимоги на ім'я відповідача та розписку про визнання відповідачем заборгованості по аліментах.

Відповідач та її представник у судове засідання не з'явилися. Відповідачем апеляційному суду подано заяву, у якій вона просить розгляд справи проводити у її відсутності, повністю визнала позовні вимоги, погодилася з доводами апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам в повній мірі не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що між сторонами 5 жовтня 2002 року зареєстровано шлюб, який розірвано 22 червня 2010 року (а.с.4,7). Вони є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сторони проживають окремо, дитина проживає з батьком, перебуває на його утриманні.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно.

Позивач звернувся з вимогою про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, яка визнається відповідачем. Виходячи з того, що за правилами ст. 184 СК України розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Докази про те, що відповідач має регулярний стабільний дохід, не надані. Суд прийшов до висновку, що належить стягнути аліменти з відповідача на користь позивача у твердій грошовій сумі. Підстави для визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача відсутні. Рішення в частині розміру аліментів не оскаржено і не переглядається.

Вимоги про стягнення аліментів на сина сторін в користь самої дитини не заявлені і присудження їх на користь ОСОБА_4 не відповідає позовним вимогам.

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Відмова у стягненні аліментів за минулий час мотивована судом тим, що не може бути взято до уваги договір між сторонами від 29 березня 2010 року про сплату аліментів на їх дитину у розмірі 10 000 грн. Згідно до ст.189 СК батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, доказуванню не підлягають.

Встановлено, що позивач визнала позов у повному об'ємі. Вона вчиняла дії, які свідчать про визнання нею вимог позивача. Зокрема, сторонами укладено договір про сплату аліментів на дитину. Відповідач надала розписку про наявність заборгованості, яку вона зобов'язалася ліквідувати (а.с.9-10). Свої вимоги про стягнення аліментів за минулий час позивач заявив з підстав ст.191 СК України, а не з підстав виконання зобов'язань, що випливають із договору.

Позивач вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача у зв'язку з її ухиленням від сплати таких. Він надсилав вимоги від 7 січня 2013 року, від 19 грудня 2013 року, від 7 квітня 2014 року, від 1 січня 2015 року (а.с.11-14), а при невиконанні таких вимог звернувся з позовом до суду.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Однак суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 58, 59, 212-214 ЦПК України на зазначені положення закону та обставини справи належної уваги не звернув; доводів позивача у достатньому обсязі не перевірив; не встановив і не зазначив у рішенні наявність доказів того, що він вживав відповідних заходів для одержання аліментів із відповідача, а остання ухилялася від їх сплати, унаслідок чого дійшов до неправильно висновку про відмову у стягненні аліментів за минулий час.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення у зазначеній вище частині не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у цьому рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Тому оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.303, п.1, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 8 вересня 2015 року в частині періоду, з якого присуджуються аліменти, - скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) в користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 9 липня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення залишити без змін.

В частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць рішення звернути до негайного виконання.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: