Справа № 342/1079/15-ц
Провадження № 2/342/643/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

секретаря судового засідання Козаченко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до Серафинецької сільської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі в порядку спадкування за заповітом

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Серафинецької сільської ради, ОСОБА_2, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивувала тим, зазначений житловий будинок та господарські будівлі і споруди належали колгоспному двору, головою якого була її мати - ОСОБА_3. 07.10.2002 року ОСОБА_3 вчинила на користь позивачки заповіт, згідно з яким розпорядила їй все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося. Заповіт ніким не скасовувався та не оскаржувався. ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3 померла. Вкінці березня 2015 року у межах передбаченого ст. 1269 ЦК України ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом. В оформленні свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок нотаріусом їй відмовлено через реєстрацію господарства як колгоспного двору та неможливість визначити частки. На час припинення колгоспного двору у спадковому житловому господарстві проживали мати позивачки, брат ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ОСОБА_2 на частку у спадковому майні не претендує, з приводу оформлення спадщини чи виділення частки члена колгоспного двору не звертався. Після смерті матері, позивачка фактично прийняла спадщину: виготовила технічну документацію на будинок за власні кошти, утримує будинок та прибудинкову територію в належному стані, обробляє землю, однак не може реалізувати своє спадкове право на житлове господарство через його реєстрацію як колгоспного двору. Вищенаведене і змусило ОСОБА_1 звернутися з позовною заявою до суду.

В судове засідання сторони, їх представники - не з'явились. Подали до суду заяви про розгляд справи без її участі. Представник позивачки позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо визнання права власності на житловий будинок за ОСОБА_1, на частку у спадковому майні та в колгоспному дворі не претендує, з приводу оформлення спадщини в органи нотаріату не звертався. Серафинецька сільська рада листом № 160 від 12.10.2015 року просить справу розглядати без представника сільської ради, не заперечує проти позову.

За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Із копій свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 5 листопада 1987 року, виданого на основі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 209 від 14.10.1987 року та копії виписки з інвентаризаційних матеріалів Вих № 7433 від 18.09.2015 року слідує, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с. Серафинці по вул. Руднєва за № 2 дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3.

Довідкою, виданою Серафинецькою сільською радою № 143 від 29.09.2015 року стверджено, що будинок, який належав ОСОБА_3 розташований в АДРЕСА_2

Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в АДРЕСА_1 складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 58,3 кв.м., житловою площею 36,4 кв.м., 2 навісів, сараю, вбиральні, криниці, огорожі, вимощення.

Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Довідкою № 139 від 25.09.2015 р., виданої Серафинецькою сільською радою стверджено, що станом на 15.04.1991 року в будинку в АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали: голова господарства - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3

Згідно копії повторного свідоцтва про народження позивачки серії НОМЕР_1, її матір'ю є ОСОБА_3. ОСОБА_4 після укладення шлюбу 24.10.2009 року з ОСОБА_5, змінила прізвище з ОСОБА_5 на «ОСОБА_5», що підтверджено копією свідоцтва про шлюб.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року в с.Чернелиця, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого 17.03.2015 р. виконкомом Серафинецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області.

Внаслідок її смерті відкрилась спадщина.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України.

За заповітом від 07.10.2002 р., посвідченим виконавчим комітетом Серафинецької сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 103, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіла все своє майно де б воно і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй і на що вона за законом матиме право своїй дочці ОСОБА_4.

За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що спадкоємцем ОСОБА_3 за заповітом від 07.10.2002 р. є ОСОБА_5

Про те, що спадкоємець прийняла спадщину, свідчить видана виконкомом Серафинецької сільської ради Городенківського району довідка № 229 від 17.03.2015 р., з якої слідує, що ОСОБА_1 постійно проживає в АДРЕСА_1 та своїм коштом поховала маму ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 р. і на момент її смерті проживали разом і вели спільне господарство.

У відповідності до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за АДРЕСА_1, оскільки позивачем подані документи, які підтверджують право власності на житловий будинок, видані на ім'я спадкодавця, як голові колгоспного двору, що позбавляє можливості нотаріуса визначити його частку в житловому будинку, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 29.09.2015 р.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

З довідки № 138 від 25.09.2015 року, виданої Серафинецькою сільською радою слідує, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 становить 0,08 га.

Позивачка фактично успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 однак оформити документи не має можливості через його реєстрацію як колгоспного двору.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В силу вимог ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Згідно п.4 ч.1ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та члена його сім'ї.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачкою в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачкою права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами.

На підставі ст.ст. 316, 317, 328, 346, 365, 392,1216, 1222,1233, 1268 ЦК України, керуючись ст. ст. 11, 60, 209, 214-215, 223, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Федів Л.М.