Справа № 546/1335/14-ц
Номер провадження 2/546/64/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2015 року селище Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді Беркути Л.Г.

при секретарі Захарченко Л.Я

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Решетилівка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з неповнолітньою дитиною та її вихованні, третя особа - Орган опіки та піклування Решетилівської районної державної адміністраціїта зустрічним позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з неповнолітньою дитиною та її вихованні, в якому просив усунути перешкоди у його спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_3; встановити дні спілкування батька з сином (відвідування місця проживання батька) один буденний день на тиждень та субота і неділя, чередуючи через тиждень (з ночівлею у місці проживання батька); обговорити і викласти в рішенні суду відпочинок неповнолітнього сина ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_3

Під час судового розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги та просив зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди у його спілкуванні з сином ОСОБА_3, шляхом визначення таких способів його участі у спілкуванні та вихованні дитини: систематичні побачення з сином кожну суботу з 09.00 год до 19.00 год. та в день народження сина з 10.00 год до 19.00 год за місцем проживання позивача без присутності матері ОСОБА_2; під час перебування дитини з ним дозволити йому прогулянки з ним по селищу Решетилівка, де він проживає та по місту Полтаві з відвідуванням місць відпочинку та розваг для дітей; за умови отримання згоди матері ОСОБА_2 дозволити йому їздити разом з сином ОСОБА_3 на відпочинок в період канікул дитини, посилаючись на наступне.

Він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який було розірвано рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 27 червня 2014 року. Від шлюбу вони мають спільного сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час вони проживають окремо один від одного, син проживає з матірю. За рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 09 липня 2014 року, він сплачує на користь відповідачки аліменти на утримання їхнього сина, окрім цього, ще до рішення суду ним було передано відповідачці 15500,00 грн.

Після того як вони вирішили розлучитись, відповідачка всіляко чинить перешкоди у його спілкуванні з дитиною та спілкуванні дитини з його батьками, на його телефонні дзвінки з метою домовитись про зустріч із сином, вона відповідає, що він ніколи не побачить дитину, при цьому жодних причин і мотивів вона йому не повідомляє. Вона намагається позбавити його можливості бачитись із сином на перервах у школі, написавши заяву у школі. Відповідачка забороняє їхньому сину спілкуватись із ним по телефону, на прохання побачити сина вона йому відмовляє, у звязку з чим він і звернувся до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила та звернулась до суду з зустрічною позовною заявою в інтересах малолітнього ОСОБА_3, якою просить відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_3, визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом з нею та дозволити ОСОБА_3 побачення з сином лише виключно за присутності матері, короткотерміново не більше однієї години часу протягом календарного місяця, за заздалегідь погодженими нею датою, місцем, часом, а також станом дитини, її побажанням на таке побачення; з метою недопущення будь-яких протиправних та/або насильницьких дій з боку ОСОБА_3 та/або будь-яких третіх осіб прямо чи опосередковано відносно її сина вважає за необхідне заборонити без її згоди і її присутності побачення ОСОБА_3 та/або будь-яких третіх осіб прямо чи опосередковано будь-де та у будь-який час з її сином. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що після розлучення дитина перебуває на її вихованні, на її думку, ОСОБА_3 приховує той факт, що двічі вчиняв спробу самогубства у 1997-1998 роках та 19 грудня 2013 року, вона вважає, що ОСОБА_3 нехтує здоровям дитини, існуючими обмеженнями фізичного навантаження, створює негативний імідж матері, втручається в особисте життя матері, вчиняє погрози звільненням її з роботи.

Представник відповідачки та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ОСОБА_5 вимоги, заявлені у зустрічній позовній заяві підтримав та просив задовольнити.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 зустрічний позов визнав у частині визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із матірю ОСОБА_2, в іншій частині зустрічний позов не визнав та просив відмовити, посилаючись на те, що він не позбавлений батьківських прав та має бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні.

Представник органу опіки та піклування Решетилівської РДА ОСОБА_6 проти задоволення первісного позову ОСОБА_3 не заперечувала, надала суду висновок органу опіки та піклування про встановлення порядку здійснення батьківських прав батьків, які проживають окремо від дитини /т. 2 а.с.37-38/.

Заслухавши пояснення сторін про справі та їх представників, малолітнього ОСОБА_3, свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_8 всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-КЕ № 013393 від 06 вересня 2005 року /т. 1 а.с.8/.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у шлюбі з 2005 року, рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 27 червня 2014 року у справі № 546/618/14-ц шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано /т. 1 а.с.6/.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 09 липня 2014 року у справі № 546/641/14-ц з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3А, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частки його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 червня 2014 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку /т. 1 а.с.7/.

Після розлучення сторін, малолітній ОСОБА_3 залишився проживати з матірю, що підтверджується довідкою Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області від 30 грудня 2014 року № 02-32/4739 /т. 1 а.с.42/ та актом обстеження умов проживання від 28 травня 2015 року /т. 1 а.с. 220/

ОСОБА_3 звертався у службу у справах прав дітей для визначення способу його участі у вихованні сина ОСОБА_3, однак у звязку з тим, що мати - ОСОБА_2 на засідання комісії з питань захисту прав дитини не зявилась, йому було рекомендовано звернутись до суду з відповідним позовом, про що свідчить витяг із протоколу № 2 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 30 січня 2015 року /т. 1 а.с.147/.

Судом також встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_3 не перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра Решетилівської ЦРЛ, Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3, Полтавського психоневрологічного диспансеру /а.с.81,84,86/.

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування про встановлення порядку здійснення батьківських прав батьків, які проживають окремо від дитини від 04 грудня 2015 року № 1-54/438, наданого Решетилівською державною адміністрацією Полтавської області за результатами аналізу наданих сторонами документів, громадянин ОСОБА_3 не був обмежений законом у праві спілкування з сином: не позбавлений батьківських прав на особисте спілкування зі своїм сином ОСОБА_3, на підставі чого, враховуючи рекомендації Комісії з питань захисту дітей від 30 січня 2015 року, керуючись Конвенцією про права дитини, органом опіки та піклування районної державної адміністрації рекомендовано встановити регулярні систематичні щотижневі побачення батька ОСОБА_3 з сином ОСОБА_3 без присутності матері дитини, у визначені годин та днів побачень покластись на розсуд суду /т. 2 а.с.37-38/. Питання про літній відпочинок ОСОБА_3 даним висновком не вирішувалось.

З висновку психолога приватного підприємства Медичний центр «ПАНАЦЕЯ ПЛЮС» від 10 червня 2015 року вбачається, що на момент обстеження малолітнього ОСОБА_3 рівень його загальної тривожності не підвищений, мають місце ознаки сепараційної тривоги та страх шкільних ситуацій, максимально позитивне ставлення до категорій «ставлення до матері; до себе; до друзів», страхи та опасіння стосуються відносин з батьком, але разом з тим, має бажання відновлення «нормальної» сімї і малює повну сімю з міцними звязками /т.1 а.с.221/.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 повідомили суду, що вони працюють разом із ОСОБА_2 та вважають її хорошою матірю, син - ОСОБА_3 розвинутий та комунікабельний, батько ОСОБА_3 приходив на роботу до ОСОБА_2 та вчиняв сварку.

Малолітній ОСОБА_3 у судовому засіданні повідомив, що батько часто приходить до нього у школу 3-4 рази на тиждень, перевіряє в класі портфель і щоденник, він не хотів би бачитись із батьком тому, що той кричить на нього, бо він часто щось не так робить, як він хотів, він не хоче, щоб він забирав його до себе додому, проживати бажає з матірю.

Згідно ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В положенні принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 p., зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю».

Відповідно до вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Як зазначає ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Суд, окрім зазначеного законодавства, також застосовує ч. 5 ст. 19 СК України, згідно з якою орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору між батьками, іншими особами, які бажають приймати участь у вихованні дитини на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У ч. 6 вказаної норми зазначено, що суд може не погодитись із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні спору суд не вбачає підстав не погодитись із висновком органу опіки та піклування від 04 грудня 2015 року, який підтверджується наявним у справі письмовими доказами.

Суд вважає, що запропоновані у висновку умови щодо спілкування з дитиною позивача за первісним позовом ОСОБА_3 є такими, що не ущемляють інтереси відповідача щодо виховання дитини.

Тому суд враховує думку, викладену у вказаному висновку органу опіки та піклування.

Також суд вважає за необхідне зазначити у судовому рішенні з метою захисту інтересів дитини про обовязок позивача в періоди спілкування його з дитиною ОСОБА_3 утримувати дитину в повному обсязі, забезпечивши її проживання, харчування, навчання, розвиток.

Суд погоджується із ствердженням позивача про те, що у нього виникли певні перешкоди у спілкуванні з сином внаслідок поведінки його матері ОСОБА_2

Викладене підтверджується наявними у справі доказами, змістом зустрічного позову та уточненнями до нього, а також свідченнями самої відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2, яка позов не визнала та вважає достатнім зустрічі дитини з батьком протягом однієї години на місяць у її присутності /т. 1 а.с.164/.

Не бажання відповідачки як матері надавати можливість позивачу як батькові спілкуватися з сином, суд вважає ґрунтованим на особистій конфліктній ситуації, яка склалася між сторонами як колишнім подружжям.

Таким чином, вчинення відповідачкою перешкод для позивача щодо спілкування останнього з дитиною, суд визнає доведеним.

Частиною третьою ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

При дослідженні матеріалів справи відповідач не надала достатніх доказів про те, що спілкування батька (позивача) із дитиною, яка проживає з нею, негативно впливатиме на розвиток дитини.

Суд не бере до уваги посилання позивача за зустрічним позовом на те, що ОСОБА_3 негативно впливає на здоровя дитини, оскільки цей факт жодним чином не доведений, так надані до суду довідка, консультаційні висновки спеціаліста та виписки з медичної карти малолітнього ОСОБА_3 /а.с.45-50,59/ свідчать лише про стан здоровя дитини, але жодним чином не доводять впливу батька на погіршення чи поліпшення стану його здоровя. Також суд зауважує, що надані до суду копії сторінок зошиту з математики та щоденника малолітнього ОСОБА_3 /а.с.51-57/ також не доводить негативного впливу батька на сина, а свідчать лише про рівень знань та успішності дитини у школі за вказаний у них проміжок часу. З талонів повідомлень /а.с.58/, вбачається, що черговим РВ 26 вересня 2014 року та 16 грудня 2014 року прийнято заяви, але з них не можливо встановити від кого та про що було подано ці заяви, тому вони не можуть бути належними доказами.

Крім того, суд не може прийняти свідчення малолітнього сина щодо небажання бачитись із батьком, як належний доказ у справі, враховуючи його малий вік, який не дозволяє у повній мірі розуміти обставини справи та наслідки його свідчень, напружені відносини між його батьками, факт його проживання разом із матірю та її вплив на думку дитини, а також те, що дитина образилась на батька за те, що він її сварить. Більше того, свідчення дитини підтверджують бажання батька приймати участь у житті та вихованні дитини.

Суд також наголошує, що з висновку психолога, наданого самою відповідачкою за первісним позовом ОСОБА_2 вбачається, що дитина має бажання відновлення «нормальної» сімї та стосунків з батьком /т.1 а.с221/.

У своїй зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 посилається на те, що їй стало відомо про спробу вчинення суїциду позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 у 1997-1998 роках, однак довідками, отриманими з медичних установ на вимогу ОСОБА_2, цей факт не підтверджується. Також суд відзначає, що, володіючи такою інформацією про ОСОБА_3, ОСОБА_2 одружилась із ним у 2005 році та прожити з у шлюбі з 2005 по 2013 рік /т.1 а.с.6/, увесь цей час вони разом виховували спільного сина ОСОБА_3, претензії щодо ОСОБА_3 виникли тільки після розірвання з ним шлюбу.

Таким чином відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним ОСОБА_2 не спростувала обґрунтованості вимог ОСОБА_3 щодо побачень із сином за вказаним ним у позовній заяві графіком та не довела необхідність проведення таких побачень у її присутності.

При вирішенні спору, суд враховує також ті обставини, що у день народження мати - ОСОБА_2 може планувати для сина програму святкування та запрошувати гостей, а тому присвячення часу таких днів виключно для спілкування з батьком, порушуватиме її права і права малолітнього сина, у звязку з чим у цій частині позовних вимог слід відмовити.

Зважаючи на викладене, враховуючи те, що ОСОБА_3 батьківських прав не позбавлений, є дієздатною особою, а також те, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3, а саме: усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_3 з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зобовязавши ОСОБА_2 не чинити перешкод у спілкуванні його з сином, визначити спосіб участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні сина шляхом:

-надання йому можливості на систематичні побачення з сином кожної суботи з 09.00 год до 19.00 год. за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, селище Решетилівка Полтавської області без присутності матері ОСОБА_2;

-під час перебування сина ОСОБА_3 з батьком дозволити їм прогулянки по селищу Решетилівка Полтавської області та по місту Полтава з відвідуванням місць відпочинку та розваг для дітей;

-дозволити ОСОБА_3 їздити разом із сином на відпочинок у період канікул дитини, за умови надання згоди матері ОСОБА_2

Такий порядок спілкування є справедливим по відношенню, як до малолітнього так і до його батьків. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага націлена насамперед до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Стосовно зустрічного позову ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3, суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

З огляду на зазначене та враховуючи бажання дитини проживати з матірю, а також те, що з моменту розлучення дитина проживає з матірю та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 визнає вимоги позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання сина разом із нею, суд вважає за необхідне задовольнити зустрічний позов у цій частині.

У той же час, суд вважає необґрунтованими вимоги ОСОБА_2 щодо побачень ОСОБА_3 з сином лише протягом однієї години на місць у її присутності, оскільки на думку суду такого короткого проміжку часу не достатньо для належної участі батька у вихованні дитини, що не відповідає як інтересам батька, так і інтересам малолітньої дитини.

Крім того вимоги ОСОБА_2 щодо графіку побачень батька з сином не конкретизовані, можливість побачень батька з сином поставлена у залежність від бажання матері, що враховуючи напружені стосунки між сторонами, може призвести до зловживань та фактично не вирішить наявний спір.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За ч.1 ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Тобто судом має бути встановлено чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до листа служби у справах дітей Решетилівської державної адміністрації Полтавської області від 15 червня 2015 року № 01-32/63 відсутні підстави для взяття малолітнього ОСОБА_3 на облік дітей, які зазнали психологічного насильства /т. 1 а.с. 242/.

Враховуючи все вищенаведене, позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_9 не доведено суду наявності будь-яких протиправних посягань на її сина з боку ОСОБА_3 чи будь-яких третіх осіб.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів, однак законом не встановлено такого способу захисту цивільних прав та інтересів, як заборона порушення прав позивача у майбутньому. Таке становище, при якому права та інтереси осіб не мають порушуватись встановлене законом та не потребує додаткового підкріплення судовим рішенням.

З огляду на зазначене суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 щодо заборони без її згоди і її присутності побачення ОСОБА_3 та/або будь-яких третіх осіб прямо чи опосередковано будь-де та у будь-який час з її сином є такими, що не підлягають задоволенню

Також слід зауважити, що суд не може зобовязати будь-яких осіб, які не є стороною у справі та навіть не визначені ОСОБА_2П у її зустрічній позовній заяві, вчиняти чи не вчиняти будь-які дії.

Суд також не бере до уваги відомості про лікування позивача за первісним позовом ОСОБА_3 у Решетилівській ЦРЛ Полтавської області, Полтавській обласній клінічній лікарні ім. О.Ф.Мальцева та Державній установі «Інститут неврології, психіатрії та неврології Національної академії медичних наук України» /а.с.81,88,104/, оскільки це жодним чином не зачіпає інтересів дитини, ОСОБА_3 є дієздатною особою та не позбавлений батьківських прав.

На підставі викладеного, керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 10,11,15,60, 123, 209, 212, 213-215, 218ЦПК України, ст.ст. 19,141, 153, 157,159, 160,161, 171 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з неповнолітньою дитиною та її вихованні, третя особа - орган опіки та піклування Решетилівської РДА- задовольнити частково.

Усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зобовязавши ОСОБА_2 не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3.

Визначити спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 шляхом:

-надання йому можливості на систематичні побачення з сином кожної суботи з 09.00 год до 19.00 год. за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, селище Решетилівка Полтавської області без присутності матері ОСОБА_2;

-під час перебування сина ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 дозволити їм прогулянки по селищу Решетилівка Полтавської області та по місту Полтава з відвідуванням місць відпочинку та розваг для дітей;

-дозволити ОСОБА_1 їздити разом із сином ОСОБА_3 на відпочинок у період канікул дитини, за умови надання згоди матері ОСОБА_2.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із його матірю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2, селище Решетилівка Полтавської області.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Решетилівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його отримання сторонами, а особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: