Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1565/15 Головуючий у суді І-ї інст. ОСОБА_1
Доповідач Суржик М. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

23.06.2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі : головуючого : судді Суржика М.М.,

суддів : Авраменко Т.М., Кіселика С.А.,

при секретарі Кравченко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 12 травня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про повернення в натурі безпідставно отриманого майна.

Зазначив, що на початку січня 2012 року він познайомився з відповідачем, після чого вони почали зустрічатися, підтримували дружні стосунки, мали намір створити сім*ю. Позивач придбав для відповідача в кредит мобільний телефон «NOKIA Asha 305» та чохол до нього, тимчасово перевіз до квартири відповідача свій власний телевізор « 3D LED SAMSUNG UE-40ES6307UXUA», який придбав в кредит, а відповідач згодом повинна була повернути йому вартість телефону в розмірі 1037,00 грн. та телевізор. Крім того, за свої кошти придбав та встановив в належній відповідачу квартирі металопластикові вікна та двері на загальну суму 3526,00 грн.

На початку квітня 2013 року відповідач припинила спілкування з ним і на його вимогу повернути телефон, телевізор та відшкодувати вартість метало пластикових вікон та дверей відповідач відмовилася. З приводу незаконного привласнення речей звертався також із заявою до міліції.

Посилався на положення ст.ст.1212,1213 ЦК України.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 лютого 2014 року позов задоволено.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 30 липня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 лютого 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 30 липня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В ході нового розгляду справи позивачем змінено підстави позову. Позивач вважає, що між ним та відповідачкою укладено договір позички.

Рішенням суду позов задоволено, зобовязано повернути в натурі позивачу отримане майно, а саме, телевізор 3D LED SAMSUNG UE-40ES6307UXUA з кронштейном на загальну суму 11 340 грн., телефон Nokia Asha 305 та чохол до нього на загальну суму 1037 грн., стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 3526 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків, завданих неможливістю повернення отриманих металопластикових вікон та дверей та судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду в скарзі апелянт зазначив, що при постановленні рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, зазначає, що в справі відсутні належні та допустимі докази того, що між сторонами по справі виникли відносини щодо договору позички. Просила рішення суду скасувати, в позові відмовити.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Колегією суддів на підставі досліджених доказів встановлено, що в січні 2012 року позивач познайомився з відповідачем, після чого вони почали зустрічатися, підтримували дружні стосунки, мали намір створити сім*ю, що не заперечується сторонами по справі.

Доказами по справі підтверджено, що позивач придбав в кредит мобільний телефон «NOKIA Asha 305», чохол до нього та телевізор « 3D LED SAMSUNG UE-40ES6307UXUA», які передав у користування позивачці. Також позивач придбав металопластикові вікна та двері на загальну суму 3526,00 грн., які було встановлено в квартирі відповідача.

На початку квітня 2013 року відповідач припинила спілкування з позивачем, а на вимогу позивача повернути телефон, телевізор та відшкодувати вартість метало пластикових вікон та дверей відповідач відмовилася, посилаючись на те, що телефон, телевізор були подаровані позивачем, а металопластикові вікна та двері були придбані за її кошти, хоча квитанція була видана позивачу, котрий займався їх придбанням.

Колегією суддів також встановлено, що 10.04.2015 року позивач звернувся до відповідача з листом - попередженням про розірвання усної домовленості щодо позички майна, користування яким обумовлено було на строк їх спілкування.

23.04.2015 року ОСОБА_2 направила позивачу листа, в якому заперечує факт усної домовленості з приводу позички телевізора, телефону, металопластикових вікон та дверей, оскільки вважає вимогу про розірвання договору позички, який не укладався такою, що не ґрунтується на законі (а.с.198).

Задовольняючи позов суд 1-ої інстанції послався на те, що, оскільки між сторонами склалися довірливі відносини, тому між ними був укладений усно договір позички речей побутового призначення.

Однак з таким висновком колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим ; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом ; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що судом порушені зазначені вимоги ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 827 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними.

Згідно ч. 1 ст. 828 ЦК України договір позички речі побутового призначення між фізичними особами може укладатися усно.

У відповідності до ч. 1 статті 829 ЦК України позичкодавцем може бути фізична або юридична особа. Особа, яка здійснює управління майном, може бути позичкодавцем за згодою власника.

Відповідно до статті 830 ЦК України якщо позичкодавець не виконує обов'язку передати річ у користування, друга сторона має право вимагати розірвання договору позички та відшкодування завданих збитків.

Статтею 831 ЦК України передбачено, що якщо сторони не встановили строку користування річчю, він визначається відповідно до мети користування нею.

Згідно п.3 ч.2 статті 833 ЦК України користувач зобов'язаний повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання.

Пунктом 1 ч.2 статті 834 ЦК України передбачено, що позичкодавець має право вимагати розірвання договору і повернення речі у разі, якщо у зв'язку з непередбаченими обставинами річ стала потрібною йому самому.

Згідно ст. 836 ЦК України, якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків.

Колегія суддів вважає, що, крім особистих пояснень, позивачем не надано суду жодних беззаперечних доказів того, що між сторонами укладено договір позички, а відтак, у сторін виникли права та обовязки за цим договором.

Крім того, колегія суддів, на підтвердження такого висновку, зважає на те, що при зверненні до суду позивач, як на підставу позову, посилався на ст.1212 ЦК України, тобто, на відсутність правової підстави утримання майна відповідачкою ( в даному випадку наявність договору позички), і змінив підставу позову після скасування судових рішень 1-ої та апеляційної інстанції, і за своєю правовою природою зазначена підстава виключає первинну підставу. Ця обставина, на думку колегії суддів, також свідчить про відсутність договору позички між сторонами по справі. Крім того, вимога про повернення майна позивачем була направлена після скасування судових рішень.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду підлягає скасуванню, а в позові відмовити.

Керуючись ст.ст.303,307, 309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 12 травня 2014 року скасувати.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про повернення телевізора 3D LED SAMSUNG UE-40ES6307UXUA з кронштейном на загальну суму 11 340 грн., телефону Nokia Asha 305 та чохлу до нього на загальну суму 1037 грн., грошових коштів у розмірі 3526 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді