Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

22 червня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13.11.2009 року відповідач отримав кредит у розмірі 8 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазначають, що відповідно до умов укладеного між сторонами Договору, він складається з Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів Банку, які викладені на банківському сайті.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Посилаються на те, що Банк свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, останній же в порушення зазначених норм закону та умов Договору свої зобов'язання за Договором належним чином не виконав у зв'язку з чим станом на 31.10.2014 року має заборгованість в розмірі 16 737, 46 грн., яка складається з: 7 999, 88 грн. - заборгованість за кредитом; 6 602, 46 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 100, 00 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до умов договору: 250, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 785, 12 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України позивач звернувся з даним позовом до суду та просив стягнути з відповідача на їх користь зазначену заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

В подальшому представником позивача було збільшено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на їх користь штрафу (фіксованої частини) до 500, 00 грн. у зв'язку з чим останній просив стягнути з відповідача на користь Банку суму заборгованості за кредитним договором з врахуванням комісій та штрафів в загальному розмірі 16 987, 46 грн.

В судове засідання представник позивача та відповідач не з'явились, про день час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, представником позивача до суду надано заяву, згідно якої останній просить провести розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі і проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Причини неявки відповідача в судове засідання суду невідомі, в той же час останній під час розгляду справи в судовому засіданні, яке відбулося 16.03.2015 року визнавав вимоги позивача та не заперечував проти оголошення перерви для здійснення позивачем реструктуризації боргу однак в подальшому в судові засідання не з'явився.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності зазначених осіб та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169, 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так судом встановлено, що 13.11.2009 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із Анкетою-заявою про надання кредиту (а.с. 7).

Як вбачається зі змісту зазначеної Анкети-заяви відповідача, останній виявив бажання оформити на своє ім'я Кредитку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з базовою процентною ставкою за кредитом 2,5% на місяць на залишок заборгованості.

Крім того судом встановлено, що зазначена Заява відповідача містить застереження наступного змісту: «Я згодний (-а) з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком договір про надання банківських послуг» (зворотна сторона а.с. 7).

Статті 202, 203 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.ст. 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.ст. 626, 628, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, частина перша статті 634 ЦК України визначає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

При системному аналізі зазначених норм чинного цивільного законодавства України з врахуванням тих відносин які виникли між позивачем та відповідачем, суд приходить до висновку, що Заява відповідача разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, дійсно складають кредитний Договір, який вважається укладеним 13.11.2009 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 у зв'язку з чим до відносин, які склалися між сторонами підлягають застосуванню норми ст.ст. 1054-1056-1 Параграфа 2 ЦК України (Кредит).

Так стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вже зазначалося вище, сторони в укладеному між ними кредитному Договорі погодили, що Банк оформляє Позичальнику Кредитку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та надає кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку з базовою процентною ставкою за кредитом 2,5% на місяць на залишок заборгованості.

Також сторони погодили, що відповідно до п.п. 3.2., 3.3. Умов і Правил надання банківських послуг, Клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Судом встановлено, що згідно умов кредитного Договору з врахуванням обраної відповідачем послуги Банку, а саме надання платіжної картки Кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відповідачем було отримано кредитні кошти у розмірі 8 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Факт отримання відповідачем кредитних коштів не спростований останнім, визнався ним в судовому засіданні та об'єктивно підтверджується наданим суду Розрахунком заборгованості станом на 31.10.2014 року (а.с. 5-6), який суд визнає достовірним та правильним та приймає до уваги як належний та допустимий доказ в розумінні ст. 57-59 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність посилань представника позивача в своєму позові про належне виконання Банком своїх зобов'язань за укладеним між сторонами кредитним Договором.

Як вбачається з п. 6.5 Умов і Правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеного між сторонами Договору, Клієнт зобов'язується погашати заборгованість по Кредиту, процентам за його використання та ін…. (а.с. 11).

Статті 526, 525 ЦК України визначають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З укладеного між сторонами кредитного Договору вбачається, що він містить умови, згідно яких на Позичальника покладається обов'язок повернути позику частинами (з розстроченням).

Судом же встановлено, що відповідач отримавши грошові кошти (кредит) в повному обсязі погодженому в укладеному між сторонами кредитному Договорі в той же час свої зобов'язання за Договором, які стосуються повернення кредиту та сплати процентів за його користування, а також комісії належним чином не виконано, а саме останній після отримання кредитних коштів не здійснював сплату зазначених платежів в порядку, розмірах та строки визначених в Умовах і Правилах надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною Договору у зв'язку з чим в нього утворилася заборгованість, яка станом на 31.10.2014 року становить 16 987, 46 грн. та складається з: 7 999, 88 грн. - заборгованість за кредитом; 6602, 46 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1100, 00 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до умов Договору, а саме: 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 785, 12 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується Розрахунком заборгованості станом на 31.10.2014 року.

Судом встановлено, що з 31.10.2014 року (день здійснення розрахунку заборгованості) по сьогоднішній день, відповідачем зазначена сума заборгованості в добровільному порядку не погашена.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність наявності порушення права позивача, як Кредитора у зобов'язанні, яке виникло між ним та відповідачем, у зв'язку з чим його вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 7 999, 88 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 6602, 46 грн. та заборгованість з комісії за користування кредитом в розмірі 1100, 00 грн., є доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статті 546, 548 ЦК України визначають, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Судом встановлено, що в п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена відповідальність Позичальника у вигляді штрафів за неналежне виконання своїх зобов'язань, а саме при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 120 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Враховуючи приписи вищезазначених норм ЦК України та положення Договору, які погоджені сторонами, а також ту обставину, що судом встановлено факт порушення відповідачем своїх зобов'язань за Договором, суд приходить до висновку про доведеність також позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на їх користь штрафу (фіксована частина) в розмірі 500, 00 грн. і штрафу (процентна складова - 5% від суми позову) в розмірі 785, 12 грн.

Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про доведеність позовних вимог позивача та необхідності задоволення його позову, в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16, 525, 526, 536, 546, 548, 549, 610, 611, 612, 634, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223, 224, 226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», :

- заборгованість за кредитним Договором № б/н від 13.11.2009 року в загальному розмірі 16 987, 46 грн.;

- судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В. С. Декаленко