НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/3090/15
№ 2/183/2115/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

судді Юр'євої Т.І.,

секретаря Хачатурової Е.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Софарма України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку і видачі трудової книжки та відшкодування моральної шкоди, суд

в с т а н о в и в:

21.05.2015 р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з затриманням видачі трудової книжки і відшкодування моральної шкоди.

09.06.2015 р. позивач подав уточнену позовну заяву про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з затриманням видачі трудової книжки і відшкодування моральної шкоди.

27.07.2015 року позивач подав уточнюючу позовну заяву про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з затриманням розрахунку і видачі трудової книжки та відшкодування моральної шкоди, яку він підтримав в судовому засіданні.

Позивач вказує, що він працював на посаді регіонального менеджера з продажу в ТОВ «Софарма України» з 26.02.2014 року. Наказом №СУ7-115 від 20.03.2015 р. він був звільнений з займаної посади за згодою сторін згідно з п.1 ст. 36 КЗпП України. Про день звільнення він дізнався перебуваючи на лікарняному, в телефонному режимі, оскільки офіс знаходиться м. Києві, а він, у відповідності зі своїми посадовими обовязками, працював на території Дніпропетровської, Харьковської, Запорізької областей. Наказ про звільнення він не отримав. На його телефонні дзвінки, смс- повідомлення, та електронні листи з вимогою проведення своєчасного розрахунку, надання копії наказу про звільнення, та видання трудової книжки, співробітники відповідача конкретно не відповідали, надаючи тільки обіцянки. Не отримавши будь якого повідомлення від відповідача, 23.03.2015 р. він написав заяву на імя директора ТОВ «СофармаУкраїна» з проханням вислати поштою його трудову книжку. Згідно п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. №58 при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, тобто виплата всіх сум що належить працівникові провадиться день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разу невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Проведення остаточного розрахунку з ним відбулося тільки 03.04.2015 року. Трудову книжку йому було надіслано службою курєрської доставки та ним отримано тільки 08.04.2015 року. Відповідно до ч.4 ст. 235 КЗпП України у разу затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь 20 697,70 грн. - середній заробіток за час вимушеного прогулу у звязку з затриманням трудової книжки, Крім того, стягнути на його користь 20 697,70 грн. середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні.

Незаконні дії (бездіяльність) відповідача завдали йому моральну шкоду, яка полягає в суттєвих моральних стражданнях та втрати нормальних життєвих звязків, оскільки він не мав можливості влаштуватися на нову роботу або встати на облік в центр зайнятості як безробітний, що позбавило можливості утримувати себе та його сімю. Враховуючи нестабільне економічне становище в країні та проведення скорочень працівників, він не зміг своєчасно скористатися пропозиціями працевлаштуватися. На сьогоднішній день він вимушений докладати значних зусиль для організації власного життя та благополуччя своєї сімї.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України завдану йому моральну шкоду він оцінює у розмірі 5000 грн., яку просить стягнути з відповідача на його користь.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день слухання справи повідомлений, письмово просить розглянути справу за відсутністю представника, у письмових запереченнях позовні вимоги не визнав за відсутністю вини підприємства у порушенні строків отримання позивачем трудової книжки після звільнення та розрахунку. Позивач в день звільнення не працював. Не зявився він за місцезнаходженням підприємства й після звільнення. Тому видати йому трудову книжку безпосередньо в день звільнення можливості не було. Заява ОСОБА_1 з проханням надіслати йому трудову книжку поштою була отримана відповідачем лише 03.04.2015 року.(пятниця). Наступного робочого дня - 06.04.2015 року трудова книжка була надіслана позивачеві. От же ніякої вини підприємства в тому, що позивач не отримав трудову книжку в день звільнення - немає. Заява позивача про направлення йому трудової книжки датована 23.03.2015 року. Але позивач направив свою заяву відповідачеві тільки 03.04.2015 року, про що свідчить накладна поштової служби «Поні Експрес» № 16-2454-8706 від 03.04.2015 р. Позивач сам створив умови для затримки одержання трудової книжки. Позивач також сам створив умови для затримки розрахунку з ним, в звязку з тим, що він неодноразове виправляв дані у останньому лікарняному. Тому сплачені позивачу останні гроші це оплата по лікарняному листу. Ніяких підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди немає, тому що ніякої шкоди підприємство позивачу не причинило.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав:

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За положеннями ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку.

Статтею ст.235 КЗпП України визначено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зазначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Пунктом 4.2 Інструкції визначено, що у разі, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Встановлено, що позивач працював на посаді регіонального менеджера з продажу в ТОВ «Софарма України» з 26.02.2014 року. Наказом №СУ7-115 від 20.03.2015 р. він був звільнений з займаної посади за згодою сторін згідно з п.1 ст. 36 КЗпП України.

Позивач не оскаржує підстави та дату його звільнення з підприємства.

Згідно копії листа непрацездатності позивач з 20 березня 2015 р. по 27 березня 2015 р. включно позивач знаходився на лікування за місцем свого проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1. Офіс ТОВ «Софарма Україна» знаходиться у м. Києві.

Перша заява позивача про видачу йому трудової книжки написана 19.03.2015 року (ще до звільнення), в якої він просив передати йому трудову книжку у спосіб, не передбачений законодавством, а саме: передати його трудову книжку через працівника ОСОБА_2 Ця заява надійшла до відповідача 31.03.2015 року.

23.03.2015 року Позивач склав нову заяву про направлення йому трудової книжки поштою відповідно до п.4.2 Інструкції.

Позивач в судовому засіданні наполягав, що заяву про видачу трудової книжки він направив 25.03.2015 року, а відповідач отримав її 26.03.2015 р., посилаючись на наявність накладної та квитанції за цієї датою.

Відповідач в своїх запереченнях вказує, що саме 06.04.2015 року ними отримана заява позивача від 23.03.2015 року про направлення поштою трудової книжки (накладна № 16-2454-8706 від 03.04.2015 року).

Аналізуючи переписку між сторонами по факту звільнення та факту оплати листів непрацездатності, суд встановив, що в накладних, на які посилаються сторони, як на підстави своїх стверджень, відсутній перелік вкладення в цих накладних.

Суд вважає, що накладна № 16-2455-1137 від 25.03.2015 року не є доказом отримання відповідачем саме заяви з вимогою про надіслання трудової книжки поштою. У відправленні за вказаною накладною від 25.03.2015 року містився листок непрацездатності позивача від 10.03.2015 року., що підтверджується копією цього листка. Зазначений листок був отриманий відповідачем від позивача тричі ( необхідність виправлень у листку): 23.03.15 р.,26.03.15 р. та 31.03.2015 р. Вказані підставі підтвердив і позивач в судовому засіданні. Зазначений лікарняний був оплачений 03.04.2015 року.

Факт оплати лікарняного 03.04.2015 р., що підтверджується позивачем і наданими довідками відповідача, свідчить про те, що саме до цієї дати відповідач отримав виправлений листок непрацездатності і оплатив його.

Накладна від 03.04.2015 р., отримана відповідачем 06.04.2015 року стосується направлення на адресу відповідача заяви про надіслання йому трудової книжки поштою.

Трудова книжка позивачу направлена в день отримання заяви від позивача про її відправлення поштою 06.04.2015 р., а отримана позивачем 08.04.2015 р.

Таким чином, суд не встановив факт затримки видачі Позивачу трудової книжки з вини відповідача.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з ч. 1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, передбачений ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, а наявність рішення суду, яким підтверджується факт порушення строків проведення розрахунку з працівником не звільняє його від виконання цього обов'язку.

З матеріалів справи вбачається, що в день звільнення позивачу були виплачено 16 343,45 грн. Сума останньої виплати склала 2 248,43 грн. і виплачена позивачу 03.04.2015 року в звязку з тим, що між позивачем і відповідачем вилась переписка і пересилка листка непрацездатності від 10.03.2015 р. і для виправлень помилок у цьому листку. Отримав в останній раз лікарняний листок 31.03.2015 року, відповідач провів його оплату і перерахував на карточку позивача 3.04.2015 року оплату по лікарняному листу у сумі 2 248,43 грн.

Таким чином, суд не встановив факт затримки розрахунку при звільненні позивача з вини відповідача.

Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В звязку з відсутністю порушення прав позивача, не має законних підстав для відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного й керуючись ст. ст. 47, 232, 233, ч.4 ст. 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10,11,60,88, 213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ТОВ «Софарма України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку і видачі трудової книжки та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його оголошення, а особами, які не були при оголошенні рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: підпис