Справа № 127/5039/15-ц Провадження № 22-ц/772/1754/2015Головуючий в суді першої інстанції Венгрин О. О.
Категорія 50 Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника відповідача - адвоката Шибінського Олександра Володимировича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2015 року в справі за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, -

встановила:

В березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем, який було розірвано 09.07.2001 року, вони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею. З 01.09.2014 року син навчається на третьому курсі денного відділення Вінницького коледжу Національного університету харчових технологій, в зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Вказала, що відповідач займається ремонтом автомобілів, може надавати матеріальну допомогу сину на час навчання. Просила стягувати з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 1500 грн., щомісячно, до досягнення сином 23-річного віку на період навчання.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 450,00 грн., щомісячно, починаючи з 20.03.2015 р. до досягнення 23 річного віку на період навчання сина. Також вирішено питання про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави 243,60 грн. судового збору. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, тобто, за період з 20.03.2015 р. по 20.04.2015 р. допущено до негайного виконання. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача - адвокат Шибінський О.В. просить змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір суми стягуваних аліментів до 300 грн., посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду винесено при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, які з'явилися, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем, що вбачається з довідки ПП «Бокуд» №280 від 23.02.2015 р. ( а.с. 6, 4 ).

Згідно довідки Вінницького коледжу Національного університету харчових технологій від 19.02.2015 р. №133 син сторін ОСОБА_5 є студентом третього курсу, форма навчання - денна, за державним замовленням, тривалість навчання - з 01.09.2012 р. по 30.06.2016 р. (а.с. 5).

Як встановлено з довідки-характеристики Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області №1563 від 15.04.2015 р., відповідач ОСОБА_4 тимчасово не працює, розлучений, проживає разом з дочкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 21).

Задовольняючи частково позов та стягуючи з відповідача аліменти на користь позивача на утримання повнолітнього сина суд першої інстанції виходив з того, що останній знаходиться на повному утриманні матері, а тому враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище повнолітньої дитини, а також відповідача, наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини, прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі 450,00 грн., щомісячно, починаючи з 20.03.2015 р. на період навчання і до досягнення 23 років.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність та можливість присудження стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, однак неповно з'ясував фактичні обставини справи, які мають істотне значення, якими обґрунтовувались вимоги та заперечення сторін, не в повній мірі застосував положення ст. 182 СК України, зокрема належним чином не врахував матеріальне становище платника аліментів.

Судом не прийнято до уваги те, що відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, однак в меншому, ніж заявлений позивачкою, розмірі, оскільки він ніде не працює, має на утриманні неповнолітню доньку.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років з можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. ст. 10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відсутність належних та допустимих доказів щодо наявності у відповідача доходів свідчить про його неспроможність сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина у визначеному оскаржуваним рішенням розмірі.

Враховуючи викладене, колегія суддів, виходячи з наявності підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України, вимог розумності та справедливості, вважає, що ухвалене рішення підлягає зміні в частині визначення розміру стягуваних аліментів на утримання повнолітнього сина, зменшивши розмір стягуваних аліментів з 450 грн. до 300 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 182, 199, 200 СК України, ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу представника відповідача - адвоката Шибінського Олександра Володимировича задовольнити .

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2015 року змінити.

Стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродження м. Гайсин Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1, непрацюючого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 20.03.2015 року до досягнення 23-річного віку на період навчання сина.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

"З оригіналом вірно"

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.