РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/14010/14-ц

пр. № 2/759/420/15

10 лютого 2015 року

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Мазур І.В.

при секретарі Сіряченко Я.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу, який неодноразово уточнював в судових засіданнях, остаточно уточнив позовні вимоги в судовому засіданні 10 лютого 2015року. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що він з 20 листопада 2013року очікує виконання ОСОБА_3 судового рішення про повернення боргу у рамках відкритого виконавчого провадження №41420600 від 10.01.2014р., виконавчий лист від 23.12.2015р. По матеріалам попередньої справи розрахунок боргу зроблено 4250доларів СШАх7,993грн. На момент винесення ухвали Апеляційного суду м.Києва сума боргу відповідача у гривні становить 33970грн.25коп. Сума 11880грн. частина боргу відповідачем повернута банківським переказом 16 серпня 2012року до судового розгляду справи. Остаточно сума боргу 22090грн.25коп. та 220грн.90коп., загалом за виконавчим листом сума боргу становить 22311грн.15коп. Курс долара значно змінився . Тому додатково до затвердженої судом суми боргу відповідач має повернути йому з урахуванням курсу долара 23,130580 гривень за 1 долар США станом на 6 лютого 2015року. Залишок боргу становить 2763,70доларів СШАх23,130580грн.=63925грн.98коп.-22090грн.25коп.=41835грн.73коп.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив стягнути суму боргу в розмірі 41835грн.73коп. та судові витрати по справі з відповідача ОСОБА_3

Відповідач належним чином повідомлявся про день слухання справи, про що є відповідні розписка, про причини неявки суд не повідомив. Суд, керуючись вимогами ст.ст.224-228, ст.169 ЦПК України вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник позивач проти постановлення заочного рішення по справі не заперечував.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.3 доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Рішенням Святошинського райсуду м.Києва від 16.09.2013року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто суму боргу у розмірі 22090грн.25коп. та 220грн.90коп. судового збору, а всього стягнуто 22311грн.15коп. Дане рішення суду ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 20.11.2013р. залишено без змін./а.с.36-41/

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Основними засадами судочинства є обов'язковість рішень суду (ч. 3 ст. 129 Конституції України).

Позивач звертаючись до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 просив стягнути борг в перерахуванні актуального курсу долара США станом на 6 лютого 2015року. Суд вважає безпідставними дані вимоги позивача щодо перерахунку боргу станом 6 лютого 2015року за наступних підстав.

Як судом першої інстанції так і Апеляційним судом було враховано , що сума боргу становить 22090грн.25коп. При цьому враховано повернення відповідачем позивачу ОСОБА_2. шляхом банківського переказу 11880грн. , відповідно враховано курс долара на момент винесення рішення в еквіваленті 7,993грн. (4250доларів СШАх7,993-11880=22090грн.25коп).

Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Пунктом 17 Постави пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року постановлено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Згідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі N 6-59цс13, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, і трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. В силу ст. 360-7 ЦПК України, зазначене рішення є обов'язковим для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням ВС України.

Позивач в порядку ст.625 ЦК України до суду не звернувся, вимоги про стягнення інфляційних за невиконання грошового зобов'язання не заявляв.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_2 в судовому засіданні, у зв'язку з чим відмовляє в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 526, 599, 625 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 14, 57-61, 209, 212-215, 294, 360-7 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

За письмовою заявою відповідача, поданою до суду протягом 10 днів, заочне рішення може бути переглянуте.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя