Номер провадження: 22-ц/785/342/15
Головуючий у першій інстанції Горяєв І. М.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Суворова В.О.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 04 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет застави,-

встановила:

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів суму у розмірі 227756,89 грн., що в еквіваленті становить 20518,64 доларів США, передати в заклад позивачу шляхом вилучення у ОСОБА_3 належного йому на праві власності заставленого майна, а саме: автомобіль марки "Mercedes-Benz 412D", 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Також, в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 15.08.2012 року, звернути стягнення на вищевказаний автомобіль шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю, з правом укладання договору купівлі-продажу предмету застави від імені ОСОБА_3, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, судові витрати покласти на відповідачів.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 15.08.2012 року між позивачем ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_6 був укладений договір позики, згідно якого остання отримала грошові кошти у розмірі 68160 грн., що станом на 15.08.2012 року за курсом НБУ було еквівалентом 8530,66 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 15.08.2013 року. Повернення позичковою суми грошей повинно вчинятися частками, щомісячно, 15 числа кожного місяця, починаючи з 15 вересня 2012 року, по 15 липня 2012 року включно, по 1680 грн., що станом на 15.08.2012 року за курсом НБУ є еквівалентом 210,26 доларів США, решту суми у розмірі 49680 грн., що станом на 15.08.2012 року за курсом НБУ є еквівалентом 6217,77 доларів США, до 15.08.2013 року. В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір застави від 15.08.2012 року, відповідно до умов якого ОСОБА_3 надав у заставу належне йому майно, а саме: транспортний засіб марки "Mercedes-Benz 412D", 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

ОСОБА_6 добросовісно виконувала умови, передбачені договором позики, до 15.07.2013 року. Решту суми у розмірі 49680 грн., що станом на 15.08.2012 року за курсом НБУ є еквівалентом 6217,77 доларів США, не повернула, посилаючись на скрутне матеріальне положення.

Оскільки відповідачка умови договору позики не виконала та у встановлений строк суму боргу не повернула, то позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 04 червня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суму боргу за договором позики від 15.08.2012 року в сумі 227756,89 грн., що в еквіваленті становить 20518,64 доларів США, з яких: 69017,24 грн., що за курсом НБУ станом на 02.04.2014 року є еквівалентом 6217,77 доларів США, - борг за договором позики; 158739,66 грн., що за курсом НБУ станом на 02.04.2014 року є еквівалентом 14300,87 доларів США, - пеня.

Передано в заклад ОСОБА_5 шляхом вилучення у ОСОБА_3 належне йому на праві власності заставлене майно, а саме: автомобіль марки "Mercedes-Benz 412D", 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3, об'єм двигуна 2874 куб.см., тип ТЗ - автобус пасажирський, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить власнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5.

В рахунок погашання заборгованості за договором позики від 15.08.2012 року звернуто стягнення на автомобіль марки "Mercedes-Benz 412D" шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю, з правом укладання ОСОБА_5 договору купівлі-продажу предмету застави від імені ОСОБА_3, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ОСОБА_5 всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині стягнення пені у розмірі 158739,66 грн., що за курсом НБУ станом на 02.04.2014 року становить 14300,87 доларів США, скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, про зменшення пені до 34508,62 грн., що за курсом НБУ станом на 02.04.2014 року становить 3108,88 доларів США, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 та стягуючи солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суму заборгованості за договором позики, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_6 не виконує взяті на себе зобов'язання за договором позики, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 20518,64 доларів США, що еквівалентно 227756,89 грн..

Однак колегія суддів повністю не може погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 04 червня 2014 року зазначеним вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що 15.08.2012 року між позивачем ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_6 був укладений договір позики, відповідно до якого остання отримала грошову суму у розмірі 68160 грн., що станом на 15.08.2012 року за курсом НБУ було еквівалентом 8530,66 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 15.08.2013 року. Повернення зазначених коштівповинно вчинятися частками, щомісячно, 15 числа кожного місяця, починаючи з 15 вересня 2012 року, по 15 липня 2012 року включно, по 1680 грн., що станом на 15.08.2012 року за курсом НБУ є еквівалентом 210,26 доларів США, решту суми у розмірі 49680 грн., що станом на 15.08.2012 року за курсом НБУ є еквівалентом 6217,77 доларів США, до 15.08.2013 року (а.с.6-7).

У забезпечення виконання зобов'язань за договором позики 15.08.2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір застави, відповідно до умов якого ОСОБА_3 надав у заставу належне йому майно, а саме: транспортний засіб марки "Mercedes-Benz 412D", 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.8-9).

ОСОБА_6 виконувала умови договору позики до 15.07.2013 року, потім перестала, посилаючись на скрутне матеріальне положення.

Оскільки у визначений договором позики строк ОСОБА_6 борг не повернула, то станом на 02.04.2014 року утворилася заборгованість у розмірі 227756,89 грн., що в еквіваленті становить 20518,64 доларів США, з яких:

- борг за договором позики - 69017,24 грн., що в еквіваленті станом на 02.04.2014 року становить 6217,77 доларів США;

- пеня згідно умов договору - 158739,66 грн., що в еквіваленті станом на 02.04.2014 року становить 14300,87 доларів США;

Суд першої інстанції зазначену заборгованість у повному обсязі стягнув з відповідачів у солідарному порядку, з чим колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 1046 ЦК Україниза договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ст. 1049 ЦК Українипозичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 626 ЦК Українипередбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідачка ОСОБА_6 підписала договір позики добровільно, що свідчить про те, що всі умови договору сторонами визначено як обов'язковими для виконання, та ніяких заперечень щодо них відповідачкою не висловлювалось.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за договором позики, але не може погодитися з розміром стягнутої пені з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду - якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про стягнення пені у розмірі 158739,66 грн., що еквівалентно 14300,87 доларів США, яка більш ніж у два рази перевищує тіло кредиту, не врахував рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 "У справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", де з приводу значного перевищення розміру неустойки над розміром основного боргу за кредитом, було зазначене, що вимога про нарахування та сплату неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання, неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що розмір пені повинен бути зменшений до розміру заборгованості за договором позики, тобто до 69017,24 грн., що в еквіваленті станом на 02.04.2014 року становить 6217,77 доларів США.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення суми боргу у солідарному порядку з ОСОБА_6 та ОСОБА_3, оскільки договір позики від 15.08.2012 року був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, тому стягнення суми заборгованості з ОСОБА_3 є неправомірним.

ОСОБА_3 є майновим поручителем, який відповідно до договору застави передав ОСОБА_5 належний йому автомобіль.

Договором позики, який був укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, не передбачена солідарна відповідальність за невиконання зобов'язання.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 11 ЗУ "Про заставу", ст.ст. 1, 11 ЗУ "Про іпотеку" майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем.

Згідно з ст. 546 ЦК України застава (іпотека) є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (ст.ст. 553-559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави(іпотеки).

У зв'язку з цим, солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК України не передбачена.

Таким чином, заборгованість за договором позики підлягає стягненню лише з відповідачки ОСОБА_6 та у розмірі 138034,48 грн., що за курсом НБУ станом на 02.04.2014 року еквівалентно 12435,54 доларів США, з яких сума боргу за договором позики - 69017,24 грн., що за курсом НБУ станом на 02.04.2014 року еквівалентно 6217,77 доларів США, пеня - 69017,24 грн., що за курсом НБУ станом на 02.04.2014 року еквівалентно 6217,77 доларів США.

Також, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції про зобов'язання ОСОБА_3 передати у заставу ОСОБА_5 транспортний засіб марки "Mercedes-Benz 412D", 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3 шляхом його вилучення, оскільки відповідно до п.п. 1, 2 договору застави від 15.08.2012 року, зазначений автомобіль вже знаходиться у заставодержателя на парковці КП "АВТО-СЕРВІС".

Відповідно до п. 11 договору застави позивач (заставодержатель) має право звернути стягнення на об'єкт застави у безперечному порядку у разі, якщо зобов'язання задоговором позики, забезпечені заставою та цим договором, не виконуються,а також не сплачуються відсотки за користування кредитом протягом 30 календарних днів.

Згідно з договором застави звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця.

Частиною 19 ЗУ "Про заставу" передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗУ "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч. 6 ст. 20 ЗУ "Про заставу").

У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (ч. 1 ст. 589 ЦК України).

Таким чином, в цій частині позовної заяви вимоги ОСОБА_5 є законними та обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Згідно ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України сторони, які приймають участь у справі, користуються рівними правами відносно надання доказів, їх дослідження та доведення до суду їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим в частині солідарного стягнення заборгованості за договором позики, в частині розміру пені та передання позивачу заставленого майна, яке вже знаходиться у нього, а тому підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 04 червня 2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет застави задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_4, виданий Біляївським РВ УМВС України в Одеській області 14.10.1998 року, ідентифікаційний код НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_5 суму боргу за договором позики від 15.08.2012 року в розмірі 138034,48 грн., що за курсом НБУ станом на 02.04.2014 року еквівалентно 12435,54 доларів США, з яких сума боргу за договором позики - 69017,24 грн., що за курсом НБУ станом на 02.04.2014 року еквівалентно 6217,77 доларів США, пеня - 69017,24 грн., що за курсом НБУ станом на 02.04.2014 року еквівалентно 6217,77 доларів США.

В рахунок погашання заборгованості за договором позики від 15.08.2012 року у розмірі 138034,48 грн. звернути стягнення на автомобіль марки "Mercedes-Benz 412D", 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3, об'єм двигуна 2874 куб.см., тип ТЗ - автобус пасажирський, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить власнику - ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5, шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю, з правом укладання ОСОБА_5 договору купівлі-продажу предмету застави від імені ОСОБА_3, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ОСОБА_5 всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 690,17 грн. з кожного.

Рішення колегії судів набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

В. О. Суворов

В.І. Сватаненко