Ухвала

Іменем України

12 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики за касаційною скаргою ОСОБА_1, поданою представником - ОСОБА_4, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з червня 2005 року по березень 2012 року її син, ОСОБА_2, перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 Під час їхнього шлюбу, а саме 10 січня 2006 року, 25 жовтня 2007 року та 04 травня 2011 року вона позичила своєму сину грошові кошти на загальну суму 100 тис. доларів США, про що він написав відповідні розписки. У визначений строк грошові кошти вони їй не повернули.

Враховуючи викладене, позивачка просила стягнути з відповідачів по Ѕ частині заборгованості за вказаними договорами позики: по 399 650 грн. основної заборгованості; по 175 665 грн. 23 коп. процентів від сум позики за цими договорами; по 22 868 грн. 73 коп. процентів за користування грошовими коштами за вказаними договорами позики у розмірі 3 % річних.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частину боргу за договорами позики від 10 січня 2006 року, від 25 жовтня 2007 року та від 04 травня 2011 року у розмірі 112 343 грн. 30 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частину процентів від сум позики за договорами позики від 10 січня 2006 року, від 25 жовтня 2007 року та від 04 травня 2011 року у розмірі 651 237 грн. 72 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частину процентів за користування грошовими кошами за договорами позики від 10 січня 2006 року, від 25 жовтня 2007 року та від 04 травня 2011 року у розмірі 3 % річних у сумі 105 066 грн. 15 коп. В іншій частині позову відмовлено. Розподілено судові витрати.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2015 року рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3. про стягнення боргу та процентів залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - просить скасувати ухвалу апеляційного суду та змінити рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й задовольнити її позов у повному обсязі.

Судові рішення в частині задоволення позову ОСОБА_1 не оскаржені, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення позики та нарахованих не неї відсотків, суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), достовірно встановили, що позику у позивачки отримав її син - ОСОБА_2 При цьому позивачка не довела, що її невістка надала письмову згоду на укладення її чоловіком договору позики (ст. 65 СК України), що вона знала про цей борг, зобов'язувалася його повернути і що ці кошти були витрачені в інтересах сім'ї, враховуючи, що на придбання квартири були отримані кредитні кошти.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 20 лютого 2013 року № 6-163цс12 та від 01 липня 2015 року № 6-612цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

І.М. Фаловська