Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 310/3810/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Ліхтанська Н.П.
Провадження № 22-ц/778/4068/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

ОСОБА_2

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Бердянське підприємство теплових мереж», ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, про переведення прав та обовязків покупця за договором купівлі-продажу та визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи було уточнено.

В обґрунтування позову ОСОБА_6 зазначав, що у березні 1997 року між Бердянським орендним підприємством теплових мереж, правонаступником якого є ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж», та його сином - ОСОБА_6 було укладено договір найму квартири № 59 у будинку № 7 за адресою: вул. Рози Люксембург, м. Бердянськ, Запорізька область. Відповідно до договору найму Бердянське орендне підприємство теплових мереж передало ОСОБА_6 та членам його сім'ї в користування зазначену квартиру на строк десять років з дати прийняття його на роботу.

У 2006 році його син виїхав з квартири, та в ній залишився проживати позивач.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 серпня 2011 року, яке набрало законної сили, визнано, що він є наймачем квартири АДРЕСА_1 на умовах договору найму житла, укладеного в березні 1997 року між Бердянським орендним підприємством теплових мереж (правонаступник - ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж») та ОСОБА_6. В даному рішенні судом встановлено, що строк дії договору найму спірної квартири для ОСОБА_3 не сплив.

Згідно з записами у трудовій книжці його син ОСОБА_6 прийнятий на роботу до Бердянського орендного підприємства теплових мереж 24 листопада 1994 року та звільнений 03 січня 2007 року. Жодна зі сторін не заявляла вимоги про розірвання договору найму, тому з 24 листопада 2004 року договір вважався продовженим на той самий строк, тобто до 24 листопада 2014 року (згідно рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 серпня 2011 року).

До позивача не надходило від ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» вимог про дострокове розірвання договору найму або звільнення ним спірної квартири. Договір найму не розірваний в судовому порядку, є чинним та зберігає дію по відношенню до позивача.

28 листопада 2013 року ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» відчужило ОСОБА_4 квартиру № 59 у будинку № 7 за адресою: вул. Рози Люксембург, м. Бердянськ, Запорізька область, на підставі договору купівлі-продажу від 28.11.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за № 4742.

Про вчинення даного правочину позивачу нічого не було відомо, продаж квартири ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» здійснило не попередивши позивача. ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» не направляло позивачу ні особисто, ні через нотаріуса попередження про намір продати квартиру, яка знаходиться у позивача в наймі.

Про факт продажу квартири ОСОБА_6 дізнався лише у квітні 2014 року, у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру та визнання позивача таким, що втратив право користування спірним житлом.

Однак, діючий договір найму квартири від 1997 року свідчить про те, що між позивачем, попереднім та теперішнім власником квартири діяли та діють правовідносини, які регулюються ст.ст. 810-826 ЦК України.

За змістом ст. 822 ЦК України у разі продажу житла, яке було предметом договору найму, наймач має переважне перед іншими особами право на його придбання.

Так, рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 серпня 2011 року (справа № 2-241/2011) встановлено, що позивач є наймачем спірного житла.

Крім того, він належним чином виконує обов'язки за договором найму 1997 року. Жодних претензій по неналежному виконанню умов договору зі сторони ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» не було.

ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» знає, що позивач є законним наймачем квартири, який має переважне право на її придбання, але порушив його право на першочергове придбання квартири.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу від 28.11.2013р. грошова сума, яку за договором оплатив покупець, становить 144 673 грн. Вказана сума була підтверджена звітом про експертну грошову оцінку квартири, виданого ТОВ «Юридична компанія «Юрстандарт» 23.10.2013р.

На підтвердження бажання та реальної можливості переведення на позивача прав і обовязків покупця ОСОБА_6 на депозитний рахунок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області була внесена грошова сума в розмірі 144 673 грн., що підтверджується доданим до позовної заяви оригіналом квитанції № 8242021 від 20.05.2014р., що видана АБ «Укргазбанк».

Згідно вимог цивільного законодавства продавець при укладенні договору купівлі-продажу зобов'язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на продавану річ (право наймача, право застави, довічного користування тощо). Проте, ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» не повідомило ОСОБА_4 про права позивача на квартиру

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд: визнати за ним переважне право на придбання у власність квартири загальною площею 50,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2; перевести на нього права та обов'язки покупця за договором купівлі - продажу, що укладений 28.11.2013 року між ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за № 4742; стягнути з нього на користь ОСОБА_4 суму 144 673 грн. шляхом перерахування даної суми з депозитного рахунку територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області, де вони зберігаються, та визнати за ним право власності на квартиру загальною площею 50,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Зобовязано Територіальне Управління Державної Судової Адміністрації України в Запорізькій області повернути ОСОБА_6 кошти в сумі 144 673 грн., які внесені на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Запорізькій області згідно квитанції № 8242021 від 20.05.2014р.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ч. 2 ст. 822 ЦК України поширюється на житло, яке було предметом найму, а ч. 2 ст. 777 ЦК України поширюється на іншу річ, яка є предметом найму. Така різниця в змісті правових приписів ч. 2 ст. 822 ЦК України та ч. 2 ст. 777 ЦК України підкреслює, що вони по-різному регулюють інститут переважного права купівлі в залежності від того, що є предметом найму: житло чи інша річ. А тому ч. 2 ст. 777 ЦК України не може бути застосована при розгляді позову ОСОБА_6 Також суд в оскаржуваному рішенні дійшов висновків, що у позивача переважного права щодо спірної квартири, яка є (а не була) предметом найму, немає, а внесення ОСОБА_6 на депозит суду коштів у розмірі вартості майна на час укладення договору купівлі-продажу від 28 листопада 2013 року, а не у розмірі дійсної вартості квартири на час розгляду справи, суперечить положенням ст. 362 ЦК України.

Висновок суду про те, що на правовідносини сторін не поширюється норма ч. 2 ст. 777 ЦК України ґрунтується на неправильному тлумаченні цієї норми, у звязку з чим суд зробив правові висновки, що не відповідають дійсному змісту цієї норми, що призвело до неправильного вирішення спору. Інші наведені вище висновки суду суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи, тому з такими висновками погодитися не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання.

Переважне право наймача на придбання майна, яке знаходиться у користуванні, було предметом розгляду Конституційного суду Україні в рішенні у справі № 1-46/2009 від 10 грудня 2009 року за конституційним зверненням приватного підприємства "Автосервіс" щодо офіційного тлумачення положень ст. 177, 760 та частини 2 ст. 777 ЦК України (справа про переважне право наймача на придбання військового майна), яким встановлено, що положення ч. 2 ст. 777 ЦК України поширюються на всі види орендованого майна. Крім того, Кодексом та іншим законом можуть встановлюватися особливості найму окремих видів майна.

У статті 777 ЦК України передбачено два переважних права наймача: на укладення договору найму на новий строк та на придбання майна у разі його продажу.

Обмеження законодавцем права власника майна, переданого у найм (оренду), щодо розпорядження цим майном ґрунтується на розумних та справедливих критеріях. Це відповідає і позиції Європейського суду з прав людини, викладеній у рішенні у справі "ОСОБА_1 та інші проти Сполученого Королівства, заява № 8793/79" від 21 лютого 1986 року. За його змістом національний законодавець з метою підтримання соціальної справедливості у суспільстві як складової публічного інтересу може допустити захист інтересів орендарів майна, встановивши обмеження права його власників щодо визначення ними умов продажу орендованого майна.

У рішенні у справі "Федоренко проти України" від 30 червня 2006 року, також визначено, що відповідно до прецедентного права Європейського суду право власності може бути "існуючим майном", а також позивач може обґрунтовувати його принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Згідно із ч. 2 ст. 822 ЦК України у разі продажу житла, яке було предметом договору найму, наймач має переважне перед іншими особами право на його придбання.

Таким чином, у наймача є переважне перед іншими особами право на придбання житла в разі його продажу наймодавцем. Отже, наймодавець, який вирішив продавати житло, що є обєктом найму, спочатку має запропонувати його наймачу, вказавши ціну та інші умови, на яких він його продає. І тільки в разі відмови наймача від придбання житла, воно може бути запропоноване для продажу іншим особам.

Оскільки законодавством не визначено механізм реалізації наймачем свого переважного права, передбаченого ч. 2 ст. 822 ЦК України, то до правовідносин між сторонами за аналогією необхідно застосувати правила ст. 362 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік.

Згідно із ч. 8 ст. 8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

У звязку з тим, що механізм реалізації наймачем свого переважного права, передбаченого ст. 822 ЦК України, не встановлений, колегія суддів виходить із системного застосування до спірних правовідносин за аналогією ст. 362 ЦК України, яка визначає порядок здійснення і наслідки порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у березні 1997 року між Бердянським орендним підприємством теплових мереж, правонаступником якого є ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж», та ОСОБА_6 (сином позивача) було укладено договір найму жилої площі (квартири), що належить на праві власності Бердянському орендному підприємству теплових мереж (свідоцтво про право власності від 27.11.1996р., що видане Бердянським міськвиконкомом), за умовами якого наймодавець передає наймачеві у користування окрему квартиру, що складається з двох жилих кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 50,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3, для проживання у вказаній квартирі робітника орендного підприємства теплових мереж ОСОБА_6 та членів його сім'ї на строк десять років з дати прийняття на роботу.

За умовами п. 4.2 договору найму після закінчення строку дії договору квартиронаймач має право на оформлення квартири в особисту власність (т. 1, а.с. 13-14).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 серпня 2011 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано ОСОБА_3 наймачем квартири АДРЕСА_4 на умовах договору найму житла, укладеного в березні 1997 року між Бердянським орендним підприємством теплових мереж (правонаступник - ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж») та ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 10-12).

Ухвалою колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2011 року апеляційні скарги ОСОБА_6 та ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» відхилено. Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 серпня 2011 року по вказаній справі залишено без змін.

Отже, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 серпня 2011 року набрало законної сили 24.11.2011р.

Позивач належно виконує свої обов'язки за договором найму, що визнається сторонами та підтверджено актами обстеження квартири, квитанціями (т. 1, а.с. 19, 20, 21-27).

28 листопада 2013 року між ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого продавець продав та передав у власність покупця, а покупець купив та прийняв у власність належну продавцю двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, і зобовязується сплатити за неї визначену за домовленістю сторін грошову суму (п. 1.1 договору).

Вказана квартира належить продавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Бердянським виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів 27.11.1996р. на підставі рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради народних депутатів від 19.09.1996 року № 415 (п. 1.2 договору).

Продавець стверджує та гарантує: квартира, яка є предметом цього договору, на момент його підписання нікому іншому не продана, не подарована, не відчужена іншим особам, під забороною (арештом), а також заставою, в тому числі податковою, не перебуває, судового спору щодо неї і прав у третіх осіб як в межах, так і за межами України, немає, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не внесена, місцезнаходження юридичних осіб за адресою квартири не зареєстровано, сервітут відносно неї не встановлений, малолітні та неповнолітні діти, недієздатні чи обмежено дієздатні особи у вищевказаній квартирі не мають реєстрацію місця проживання та не мають прав на користування нею або будь-якою її частиною, у відчужуваній квартирі не проводилося самовільне переобладнання або перепланування (п.п. 2.1, 2.1.1 договору).

Продаж вчинено за 144 673 грн., які продавець отримав від покупця до підписання цього договору в повному обсязі. Будь-яких матеріальних претензій, які б стосувалися розрахунків за квартиру, сторони одна до одної не мають. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру. Відповідно до відомостей, викладених у звіті про експертну грошову оцінку квартири, яка є предметом цього договору, виданого ТОВ «Юридична компанія «Юрстандарт» 23.10.2013р., ринкова вартість квартири, що відчужується за цим договором, становить 144 673 грн. (п.п. 3.1 3.3 договору).

Вказаний договір купівлі-продажу від 28 листопада 2013 року посвідчено приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за № 4742 (т. 1, а.с. 108-109, 110-116, 117).

При цьому, позивач про продаж квартири не попереджався та до купівлі вона йому не пропонувалася, що також визнається сторонами.

Позивачем була внесена сума, яка вказана в договорі купівлі-продажу, в розмірі 144 673 грн. на депозитний рахунок суду, що підтверджується наданою ним квитанцією № 8242021 від 20.05.2014р. (т. 1, а.с. 6).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 187/34 від 25.12.2014р., грошова ринкова вартість двокімнатної квартири № 59 у житловому будинку № 7 по вул. Рози Люксембург м. Бердянськ Запорізької області з урахуванням влаштованого автономного опалення, газового лічильника, встановлених енергозберігаючих вікон в кімнатах та на балконі станом на дату проведення експертизи складає 548 000 грн., що еквівалентно 34 990 USD за курсом НБУ (15,67) на дату оцінки (т. 1, а.с. 216-231).

Таким чином, між ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» та ОСОБА_4 28 листопада 2013 року було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, проте, власник не повідомив наймача (позивача по справі) про намір продати зазначену квартиру та умови її продажу, тому, колегія суддів із урахуванням змісту договору найму дійшла висновку про порушення права наймача квартири.

Відчуживши спірну квартиру ОСОБА_4, ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» порушило переважне право ОСОБА_6 на її придбання, оскільки останнього не було повідомлено про продаж квартири. Таке порушення є підставою для переведення на позивача прав та обов'язків покупця зазначеної квартири за ціною, за яку її було продано ОСОБА_4, та визнання за позивачем права власності на це житло, що відповідає положенням ст.ст. 362, 392 ЦК України.

Висновки суду про те, що не відповідає вимогам закону внесення ОСОБА_6 на депозит суду коштів у розмірі вартості майна на час укладення договору купівлі-продажу від 28 листопада 2013 року, а не у розмірі дійсної вартості квартири на час розгляду справи, є необґрунтованими.

Як зазначалося вище, відповідно до ч. 4 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. Отже, за змістом ст. 362 ЦК України законодавець передбачив обов'язок позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити (чи сплатив) покупець.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, на підставі ст.ст. 307, 309 ЦПК України судова колегія вбачає підстави для скасування рішення суду із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач як інвалід ІІ групи (т. 1, а.с. 18) звільнений від сплати судового збору.

Відповідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Позивач при поданні позову до суду першої інстанції заявив вимоги як немайнового, так і майнового характеру, отже, судовий збір підлягає стягненню за кожну вимогу - 243,60 грн. + 243,60 грн. + 1 446,73 грн. (1% від 144 673 грн.), а всього 1 933,93 грн.

Також підлягає стягненню з відповідачів судовий збір за подання апеляційної скарги - 121,80 грн. + 121,80 грн. + 723,37 грн., а всього 966,97 грн.

Отже, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 2 900,90 грн. (1 933,93 грн. + 966,97 грн.).

Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, тому з кожного відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір по 1 450,45 грн. (2 900,90 грн. : 2).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 травня 2015 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, переважне право на придбання у власність квартири загальною площею 50,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5.

Перевести на ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, права та обовязки покупця за договором купівлі-продажу, укладеного 28.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Бердянське підприємство теплових мереж» та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 4742.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, суму 144 673 (сто сорок чотири тисячі шістсот сімдесят три) грн. 00 коп. шляхом перерахування даної суми з депозитного рахунку Територіального Управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області, де вони зберігаються (р/р № 0607 ТУ ДСА України в Запорізькій області, , банк ГУДКСУ в Запорізькій області, МФО 813015).

Визнати за ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на квартиру загальною площею 50,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Бердянське підприємство теплових мереж» та ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір по 1 450 (одна тисяча чотириста пятдесят) грн. 45 коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: