УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О., Горелкіної Н.А, Іваненко Ю.Г., Євграфової Є.П., Наумчука М.І.
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія», ОСОБА_7 про стягнення страхового відшкодування, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітня 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, мотивуючи його тим, що 27 травня 2013 року о 17 год. 25 хв. ОСОБА_7, керуючи автомобілем марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по вул. Миколаївська дорога в м. Одесі, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної швидкості руху внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_8, який від удару здійснив наїзд на автомобіль марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_9, у результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 липня 2013 року ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

17 липня 2013 року позивач звернулася до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» (далі - СТДВ «Гарантія») із заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у СТДВ «Гарантія» згідно з полісом серії АЕ/2119630 від 21 грудня 2012 року.

Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_2, визначена звітом про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу, від 19 червня 2013 року № 03057 становить 48 264 грн 50 коп., вартість відновлювального ремонту - 65 167 грн 08 коп.

Враховуючи те, що страхова компанія свого обов'язку з виплати страхового відшкодування у сумі 47 264 грн 50 коп. (ОСОБА_7 сплатив на користь позивача франшизу у розмірі 1 тис. грн) не виконала, позивач звернулася до суду з позовом та просила суд стягнути вказану суму страхового відшкодування з урахуванням пені у розмірі 1 986 грн 41 коп з СТДВ «Гарантія», стягнути з ОСОБА_7 на користь позивача різницю матеріальної шкоди у розмірі 16 902 грн 58 коп., а також стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду у розмірі 5 тис. грн та витрати на правову допомогу.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто із СТДВ «Гарантія» на користь ОСОБА_6 суму страхового відшкодування у розмірі 47 264 грн 50 коп., пеню - 1 986 грн 41 коп, а всього - 49 250 грн 91 коп.

Стягнуто із СТДВ «Гарантія» на користь ОСОБА_6 суму витрат на правову допомогу - 5 880 грн 98 коп, моральну шкоду - 1 тис. грн.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1 тис. грн, суму витрат на правову допомогу - 119 грн 02 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення у частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення матеріальної шкоди у сумі 16 902 грн 58 коп., стягнути з ОСОБА_7 матеріальну шкоду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27 травня 2013 року о 17 год. 25 хв. ОСОБА_7, керуючи автомобілем марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по вул. Миколаївська дорога в місті Одесі, не врахував дорожні обставини, не витримав безпечну швидкість руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_8, здійснив наїзд на автомобіль марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_9, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 липня 2013 року ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 застрахована СТДВ «Гарантія», що підтверджується полісом серії № АЕ/2119630 строком дії з 21 грудня 2012 року по 20 грудня 2013 року, тобто таким, що був дійсним на момент дорожньо-транспортної пригоди.

28 травня 2013 року ОСОБА_8, яка керувала транспортним засобом «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_2, повідомила страхову компанію про настання страхового випадку.

29 травня 2013 року ОСОБА_7 надав аналогічне повідомлення СТДВ «Гарантія».

17 липня 2013 року до СТДВ «Гарантія» звернулась позивач із заявою про виплату страхового відшкодування. Тобто, станом на 17 липня 2013 року, СТДВ «Гарантія» були надані усі необхідні документи, передбачені для визнання випадку страховим та для визначення розміру страхового відшкодування.

Між позивачем та СТДВ «Гарантія» було погоджено розмір збитків, базою якого стало проведене дослідження щодо визначення матеріальних збитків, які зазнав позивач внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме 48 264 грн 50 коп., за винятком франшизи у розмірі 1 тис. грн, сума якої сплачена винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, а саме ОСОБА_7

Матеріальна шкода визначена звітом про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Мазда» від 19 червня 2013 року № 03057 в сумі 48 264 грн 50 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що оскільки СТДВ «Гарантія» у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконало, допустивши прострочення грошового зобов'язання, а тому бездіяльність відповідача призвела до порушенням зобов'язання, і з 16 жовтня 2013 року СТДВ «Гарантія» вважається таким, що прострочило грошове зобов'язання, є підстави для застосування встановленої законом відповідальності та стягнення пені. Позовні вимоги стосовно витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, різницею між відновлювальним ремонтом транспортного засобу та відновлювальним ремонтом з урахуванням зносу в розмірі 16 902 грн 58 коп., не підлягають задоволенню, оскільки не надано доказів щодо обґрунтування вказаної суми.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st11> суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п. 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

У п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон) чітко встановлено, що шкоду, пов'язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Ураховуючи те, що згідно з п. 8.6 Методики величина втрати товарної вартості транспортного засобу враховує втрату товарного вигляду транспортного засобу, можна вважати, що пункт 32.7 ст. 32 зазначеного вище Закону також виключав виплату страховиком потерпілій особі і відповідного відшкодування шкоди у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу.

Відповідно до п. 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (п. 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюється як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених деталей, складових одиниць чи комплектувальних виробів, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, згідно з підпунктом «е» цього пункту величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується у разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо).

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, що впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, стекол, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Таким чином, правильне застосування п. 32.7 ст. 32 Закону передбачає аналіз відповідної правової норми в її системному взаємозв'язку з вимогами, передбаченими статтями 22, 1166 і 1187 ЦК України.

Системний аналіз указаних положень законодавства, а також абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 988, ст. 1194 ЦК України, п. 32.7 ст. 32 Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти таких висновків. Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то таке відшкодування згідно зі ст. ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 червня 2014 року у справі № 6-49цс14.

Суди попередніх інстанцій вищевикладеного не врахували, не звернули уваги на те, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди, а тому дійшли передчасного висновку про неможливість стягнення матеріальної шкоди з винної у дорожньо-транспортній пригоді особи.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судами як першої, так і апеляційної інстанцій фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що у свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

За таких обставин ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення у частині вирішення позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди у сумі 16 902 грн 58 коп. не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України їх слід скасувати у цій частині з передачею справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2015 року у частині вирішення позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди у сумі 16 902 грн 58 коп. скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Н.А. Горелкіна Є.П. Євграфова Ю.Г. Іваненко М.І. Наумчук