АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

26 серпня 2015 року суддя судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва Невідома Т.О., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и л а :

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/12385/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Кривов'яз А.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
27 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року у справі за позовом ОСОБА_2, до нього про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи її тим, що ухвалене у справі рішення є заочним, справу розглянуто у його відсутність, він не з'явився у судове засідання з поважних причин, крім того, при постановленні судового рішення судом не враховано ряд суттєвих обставин.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Як вбачається із матеріалів справи рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року відновлено втрачене провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Рішенням Ленінградського районного суду м. Києва від 9 липня 2001 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами було розірвано на підставі ст.ст.38-40 КпШС України та ст.ст.15, 30, 62, 202 ЦПК України (1963 року).

Відповідно до діючого на час ухвалення рішення законодавства, а саме КпШС України шлюб вважався припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану (ст.44 КпШС України).

Судом встановлено, що розірвання даного шлюбу було зареєстровано відділом РАГС Святошинського РУЮ у м. Києві 26 березня 2002 року, про що свідчить актовий запис № 303.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 2 ЦПК України (2004 року) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії у часі.

Відповідно до п.1 Прикінцевих і перехідних положень ЦПК України 2004 року, цей Кодекс набирає чинності 01 січня 2005 року, але не раніше набрання чинності Кодексом Адміністративного судочинства України.

Пунктом 10 Прикінцевих і перехідних положень ЦПК України 2004 року визначено, що судові рішення, які ухвалені судом першої інстанції до набрання чинності цим Кодексом і не набрали законної сили, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку без подання заяви про апеляційне оскарження, якщо строк апеляційного оскарження відповідно до Цивільного процесуального кодексу України 1963 року не закінчився. Неоскаржені судові рішення, ухвалені судом першої інстанції до набрання чинності цим Кодексом, набирають законної сили у порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України 1963 року.

Таким чином, діючим процесуальним цивільним законодавством не передбачено перегляд рішень, ухвалених відповідно до ЦПК України у редакції 1963 року, як заочних.

ЦПК України 2004 року введено інститут заочного розгляду справи.

Ухвала суду від 03 серпня 2015 року, яка є предметом оскарження, постановлена відповідно до ст. ст. 231, 232 ЦПК України. В той же час, статтею 231 ЦПК України не передбачено оскарження ухвали суду про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Законодавець визначив, що з моменту розгляду заяви про перегляд заочного рішення та залишення такої заяви без задоволення, відповідач набуває право оскаржити заочне рішення у справі.

Таким чином, ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 293 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Оскільки ЦПК України не передбачено можливості оскарження ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення, то справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу підлягає поверненню до суду першої інстанції для вирішення питання про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року.

Керуючись ст. ст. 231, 232, ч. 2 ст. 293 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Повернути справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу до суду першої інстанції для вирішення питання про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Т.О. Невідома