Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/9488/15-ц Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 69 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря Ганжі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи відділ державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Черняхівського районного управління юстиції Житомирської області про встановлення факту, що має юридичне значення

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу судді Корольовського районного суду м. Житомира від 19 листопада 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з названою заявою, посилаючись на те, що його прабабуся ОСОБА_2 розповідала йому, що має німецьке походження, однак її дочка, а його бабуся ОСОБА_3 одружуючись приблизно у 1944-1946 роках надала відомості про те, що вона є українка, так як на той час було упереджене відношення до осіб німецької національності. Зазначив, що підтвердження його належності до німецької національності йому необхідне для збереження роду та забезпечення можливості спілкуватися з іншими родичами, які за національністю є німцями. Посилаючись на вказані обставини, просив суд встановити факт його приналежності до німецької національності, зобовязати відділ державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_1 № 24 від 01.08.1974 року, зробленого Бежівською сільською радою Черняхівського району Житомирської області щодо відомостей про національність його батька ОСОБА_4, а саме змінити національність з „українець на „німець.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 19 листопада 2015 року провадження у справі за заявою ОСОБА_1 закрито.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про її скасування та направлення справи для розгляду по суті до суду першої інстанції. Зокрема, зазначає, що вимоги його заяви повністю узгоджуються з постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року, у пункті 8 якої розяснено, що судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку. Зазначає, що висновки суду про те, що вимоги про встановлення факту витікають із правовідносин заявника з органами РАЦС, є безпідставними.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України в окремому провадженні суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (зі змінами, внесеними постановою Пленуму від 25 травня 1998 року №15) розяснено судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Зокрема, якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено-закриває провадження в ній.

Тобто необхідною умовою заяв про встановлення факту є юридичний наслідок встановленого факту, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, а факт належності особи до певної національності не може бути встановлений у судовому порядку.

У листі Верховного Суду України від від 01.01.2012 року "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", витяг з якого опубліковано в журналі «Вісник Верховного Суду України» та розміщено на офіційному сайті Верхового Суду України, судам нижчих інстанцій було роз'яснено, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти належності до певної національності.

Окрім цього у ОСОБА_2 від 01.01.2012 року Верховний Суд України вказав, що часто суди на порушення вимог норм ЦПК України зобов'язують заінтересовану особу здійснити певні дії, хоча в силу своїх процесуальних прав лише на відповідача в позовному провадженні у справі можна покласти зобов'язання на виконання певних дій.

Суд першої інстанції, правильно застосувавши норми матеріального та процесуального права, обґрунтовано дійшов висновку, що оскільки законодавством передбачений інший позасудовий порядок встановлення належності особи до певної національності, то це питання не підлягає розгляду в суді в порядку окремого провадження, а відтак у порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене вище, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не потребують додаткового правового обґрунтування.

Таким чином, суд першої інстанції постановив ухвалу, додержуючись вимог закону, а тому колегія суддів апеляційного суду на підставі ст.312 ЦПК України залишає оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 312, 315, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді