Справа № 303/5242/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

29 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді - Куцина М.М.,

суддів - Бондаренка Ю.О., Собослоя Г.Г.

при секретарі - Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 17 вересня 2015 року про залишення без розгляду позовної заяви публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 17 вересня 2015 року позовну заяву ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції ПАТ «ВТБ Банк» подало на неї апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність ухвали із-за порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ним ухвалу і передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а одним зі способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів. При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не взяв до уваги положення Конституції України, згідно яких право на звернення до суду не може бути скасоване або обмежене.

Сторони не з'явилися в судове засідання апеляційної інстанції. Судова колегія вважає, що на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України може розглянути справу без їх участі, так як вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи та їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладено угоду про вирішення спору третейським судом у вигляді третейського застереження, а також того, що від відповідача до початку розгляду справи по суті надійшло заперечення проти вирішення спору судом.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Встановлено, що у серпні 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

17 вересня 2015 року відповідач ОСОБА_1 подав заперечення проти вирішення спору в суді мотивувавши його тим, що між сторонами укладено третейську угоду у вигляді третейського застереження, а тому просив залишити позовну заяву ПАТ «ВТБ Банк» без розгляду (а. с. 44- 46).

В подальшому, ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 17 вересня 2015 року позовну заяву ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

Відповідно до статті 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. На час виникнення спірних правовідносин Закон не містив заборони на укладення третейської угоди.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 ЦПК України, стаття 12 ГПК України, стаття 6 Закону України "Про третейські суди"), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п'ята статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України).

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в абзаці 5 частини другої постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду у випадках, передбачених законом (стаття 17 ЦПК), не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а одним зі способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про залишення позовної заяви ПАТ «ВТБ Банк» без розгляду є помилковим, тобто зробленим з порушенням норм процесуального права, оскільки суд першої інстанції фактично обмежив позивача у захисті його інтересів шляхом звернення до суду загальної юрисдикції.

З огляду на викладене та на підставі ст. 311 ЦПК України ухвала Мукачівського міськрайонного суду від 17 вересня 2015 року підлягає скасуванню як незаконна, оскільки позовну заяву ПАТ «ВТБ Банк» залишено без розгляду з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 311, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» - задовольнити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 17 вересня 2015 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Судді: