Справа № 531/1714/14-ц
Провадження № 2/531/15/15
22 квітня 2015 року Карлівський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Жмурко П.Я.
при секретарі Пустогородській А.В.
за участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представників третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
прокурора Гончаренко В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Карлівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, треті особи - служба у справах дітей Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області, орган опіки і піклування виконавчого комітету Карлівської міської ради, про позбавлення батьківських прав , -
18.09.2014 року до Карлівського районного суду надійшов вищевказаний позов, в якому позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав, відносно неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також стягнути з нього судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у шлюбі з 16.11.2002 року по 26.02.2010 року і мають двох спільних дітей: доньку ОСОБА_7 та сина ОСОБА_9. Діти проживають з матірю. З відповідача стягуються аліменти за виконавчим листом від 24.09.2010 року, при цьому станом на 01.08.2014 року, існує заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 415 грн. Іншої матеріальної допомоги відповідач не надає. Відколи ОСОБА_6 покинув сімю, позивач виховує дітей і дбає про них самостійно. Відповідач від виховання дітей ухиляється, не відвідує доньку і сина, не зявляється в школі, навчанням та вихованням дітей не цікавиться, не піклується про їхній духовний та фізичний розвиток, не створює умов для отримання дітьми освіти. Діти перебувають на обліку в Карлівській ЦРЛ, проте всі лікарняні листи по догляду за ними, видано на імя матері. У відповідь на адвокатський запит, заклад де навчаються діти повідомив, що про них турбується мати та дідусь ОСОБА_10 Тобто відповідач нехтує своїми батьківськими обовязками. Неповнолітня ОСОБА_7 написала заяву, згідно якої не бажає щоб відповідач здійснював відносно неї батьківські права. Враховуючи положення статей 150, 164 СКУ, ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, а також раніше зазначені обставини позивач звернулася до суду з даним позовом.
В судовому засіданні позивач та її представник підтримують вимоги позовної заяви у повному обсязі, просять суд такі задовольнити, з підстав, що зазначені у позові, з урахуванням письмових пояснень, що були долучені 23.01.2015 року та 22.04.2015 року. Позивач додатково зазначила, що відношення батька до дітей характеризує те, що він приховує свою адресу, телефони, реальний розмір доходу; діти отримують моральні травми від того, що не спілкуються з батьком; аліменти відповідач сплачує у мінімальному розмірі, не цікавиться життям дітей, не підтримував сина в період тяжкої хвороби і лікування. Позивач вважає, що баз бавлення батьківських прав, буде стимулом для переоцінки відповідачем свого відношення до дітей.
Відповідач в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив. Про час, дату та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Судова повістка направлялась відповідачу за зареєстрованим місцем проживання.
В матеріалах справи міститься заперечення проти позову, в якому ОСОБА_6 просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог, у повному обсязі. В запереченні відповідач визнає, що шлюб між ним та позивачем розірвано, при цьому діти проживають з матірю. Разом з тим відповідач не згоден що не виконує свої батьківські обовязки, оскільки він спілкується з дітьми, при цьому позивач такому спілкуванню перешкоджає. Відповідач визнає, що позивач проводить більше часу з дітьми, проте він забезпечує дітей матеріально, аліменти сплачує без затримок, а позивач не має власного доходу. Відповідач також зазначив, що значну участь у вихованні дітей приймають дідусі і бабусі, зі сторони обох батьків. Відповідач пояснив, що на даний час мешкає за межами м. Карлівки, тому його можливість бачитися з дітьми обмежена. Відповідач зазначає, що спір виник у звязку з його відмовою надати дозвіл на виїзд дітей за кордон. Відповідач називає доводи позовної заяви надуманими.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивач не заперечує проти винесення заочного рішення, тому суд вважає за можливе винести рішення на підставі наявних у справі доказів, за відсутності відповідача.
Представник служби у справах дітей заперечує проти задоволення позову,зазначивши, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, що не виконують свої батьківські обовязки і в даній ситуації такий захід є неприпустимим. Представник служби у справах дітей вважає, що в даному випадку має місце конфлікт між самими батьками, а не неналежне виконання батьківських обовязків відповідачем. Представник служби зазначила, що батько спілкується з дітьми, коли приїжджає в Україну; останній раз приїжджав у грудні 2014 року, при цьому позивач не дала йому побачитись з дітьми, в присутності спеціаліста служби, пославшись на підготовку до олімпіади (зазначену інформацію підтвердила в судовому засіданні прокурор). Представник служби вважає, що позивач може збільшити розмір аліментів, у разі якщо матеріальне утримання, яке надає відповідач є недостатнім, - проте не позбавляти останнього батьківських прав.
Представники органу опіки і піклування проти задоволення позову заперечують і вважають позбавлення батьківських прав недоцільним.
Залучена до участі у справі прокурор, вважає, що підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_6, передбачених ст. 164 СК України немає.
Заслухавши пояснення позивача, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.
Пунктами 15-16 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року №3 розяснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості
з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
З матеріалів справи вбачається, що сторони мають двох спільних дітей - ОСОБА_7 та ОСОБА_8, про що свідчать свідоцтва серії 1-КЕ №128188 та серії 1-КЕ №024874. (а.с. 6, 7) З доводів позовної заяви та заперечення вбачається, що шлюб між сторонами розірвано і після розірвання шлюбу діти проживають з матірю.
В матеріалах справи міститься копія заочного рішення Карлівського районного суду від 24.09.2010 року, виконавчого листа від 24.09.2010 року, а також довідки ВДВС Карлівського РУЮ від 04.08.2014 року та від 07.10.2014 року, які свідчать про те, що з відповідача на користь позивача стягуються аліменти у розмірі 1/3 частина від його заробітку щомісячно, на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 102, 8-9, 10, 38) Позивач посилається на те, що відповідач сплачує аліменти не регулярно, надавши суду довідку про заборгованість станом на 01.08.2014 року, у розмірі 415 грн., а також довідку про заборгованість станом на 17.02.2012 року, у розмірі 1083,01 грн. (а.с. 10) Відповідач зазначає, що сплачує аліменти регулярно, надавши суду довідки про відсутність заборгованостей станом на 01.09.2014 року та 01.01.2015 року. (а.с. 38, 69) Відповідачем надано суду копії квитанції, що підтверджують здійснення ним щомісячних грошових переказів по сплаті аліментів ОСОБА_1 (березень-грудень 2014 року, січень 2015 року). (а.с. 41-45, 67-68) Позивач також надала суду довідку Полтавської дирекції Українського ДП поштового звязку «Укрпошта», про відсутність поштових переказів на імя ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 року по 01.09.2014 року, додатково пояснюючи в судовому засіданні, що відповідач не надає допомоги на утримання дітей, крім аліментів у мінімальному розмірі, визначеному Законом. (а.с. 11)
Дослідивши такі докази, суд приходить до висновку, що відповідач регулярно сплачує аліменти за рішенням суду, а заборгованості на які посилається позивач, є незначними і погашались відповідачем в короткий строк.
Так, заборгованість по довідці від 17.02.2012 року виникла в період з серпня 2010 року по лютий 2012 року і становить 10% від суми нарахованих аліментів за цей період. При цьому аліменти вносились не лише з заборгованістю, а і з переплатою, тобто відповідач частково погашав існуючий борг. Заборгованість, що існувала станом на 01.08.2014 року, була погашена станом на 01.09.2014 року, про що свідчать надані сторонами довідки за ці дати.
В матеріалах справи міститься відповідь прокурора Карлівського району на звернення ОСОБА_1, з якої вбачається, що прокуратурою було проведено перевірку, щодо несплати ОСОБА_6 аліментів, за результатами якої не виявлено підстав для внесення відомостей до ЄРДР за ст. 164 КК України. (а.с. 104)
Суд також звертає увагу на договір про поділ майна подружжя ОСОБА_6. Договором сторони поділили спільну квартиру вартістю 100000 грн. та спільний телевізор вартістю 5000 грн. (пункти 1-3 договору). При укладенні договору сторонами враховано інтереси неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які проживають з матірю (п. 6). Майно розприділено наступним чином: квартира ОСОБА_1, телевізор ОСОБА_6 (а.с. 39)
Дослідивши зазначені докази, суд не вбачає підстав вважати, що відповідач ухиляється від свого обовязку щодо утримання неповнолітніх дітей.
Зазначені позивачем обставини, щодо того, що відповідач приховує дійсний розмір свого заробітку, носять характер припущень і не підтверджені належними доказами. Долучені до матеріалів справи листи Управління ФМС по Краснодарському Краю, не є достатнім доказом ухилення відповідача від сплати аліментів.
На підтвердження зазначених нею обставин про невиконання відповідачем своїх батьківських обовязків, позивач також надала суду довідку головного лікаря Карлівської ЦРЛ від 27.08.2014 року. Довідка містить інформацію про стан здоровя спільних дітей сторін, крім того у довідці зазначено, що всі лікарняні листи по догляду за ОСОБА_7 і ОСОБА_8, виписувались на матір ОСОБА_1 (а.с. 12) Позивач також надала довідку директора Карлівської гімназії, в якій навчаються діти. Згідно такої довідки, ОСОБА_6 не цікавиться результатами навчання, успіхами дітей, не відвідує батьківські збори, не забирає і не приводить дітей до школи, чим займається мати та дідусь ОСОБА_10 (а.с. 13) Крім того, в матеріалах справи міститься лист ОСОБА_7 до Карлівського районного суду, в якому остання пише, що батько уникає спілкування з нею, вона давно його не бачила, її вихованням і забезпеченням займається мати. (а.с. 14)
Зазначені в запереченні обставини, щодо того, що позивач перешкоджає спілкуванню відповідача з дітьми, ОСОБА_1 заперечує, на підтвердження чого долучила лист ОСОБА_7 (а.с. 103). Позивач також долучила до матеріалів справи виписку з медичної карти №110, як свідчення того, що відповідач не цікавиться життям дітей і не знає про те, що синові заборонена надмірна інсоляція.
Вказані обставини спростовуються наданими в судовому засідання поясненнями служби у справах дітей та прокурора прокуратури Карлівського району, які підтвердили, що відповідач спілкується з дітьми по приїзду до м. Карлівки (про це зазначила представник служби у справах дітей), при цьому позивач не дала можливості відповідачу зустрітися з дітьми у грудні 2012 року, пояснивши це підготовкою до Олімпіади. В матеріалах справи міститься лист, яким ОСОБА_6 просив начальника Служби у справах дітей допомогти йому налагодити контакт з дітьми (а.с. 117-118).
Крім того, в якості свідків в судовому засіданні було допитано ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 Свідків залучено за клопотанням відповідача. Кожен зі свідків з позитивної сторони характеризував ОСОБА_6, як батька, і зазначив, що він спілкується з дітьми по приїзду на територію України. ОСОБА_12, додатково пояснила, що є рідною матірю відповідача і також спілкується з онуками.
Посилання позивача на довідки директора Карлівської гімназії та головного лікаря Карлівської ЦРЛ, як на доказ того, що відповідач ухиляється від свого обовязку щодо виховання дітей та не цікавиться життям останніх, суд вважає необґрунтованими. Згідно копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, ОСОБА_6 має дозвіл на тимчасове проживання (до 20.05.2017 року) на території Російської Федерації. (а.с. 40) Відповідач зазначив у своєму запереченні, що не проживає в м. Карлівка (а.с. 35-37), на чому також наголошує у всіх своїх поясненнях позивач. При цьому діти проживають разом з матірю. Шлюб між сторонами розірвано. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач не має фізичної можливості регулярно відвідувати лікаря чи навчальний заклад разом з дітьми, що не є свідомим ухиленням від виконання батьківського обовязку щодо виховання дітей.
В матеріалах справи також міститься довідка опікунської ради при виконавчому комітеті Карлівської міської ради від 17.11.2014 року, долучена відповідачем. У довідці зазначено, що станом на 17.11.2014 року ОСОБА_1 не зверталася до опікунської ради з приводу спільних неповнолітніх дітей сторін, а також, що питаннями опіки неповнолітніх дітей займається служба у справах дітей. (а.с. 70) Позивачем долучено заяву від 03.03.2015 року до служби у справах дітей, в якій вона просила скликати комісію і надати висновок, щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 (а.с. 116) Службою у справах дітей надано відповідь від 05.03.2015 року, в якій зокрема зазначено про недоцільність надання такого висновку.
Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутній письмовий висновок органу опіки і піклування, який вони мали надати в порядку ч. 5 ст. 19 СК України, про що було зазначено в ухвалі про залучення органу опіки до участі у справі. Такий висновок не є пріоритетним при винесенні рішення, про що свідчать положення ч. 6 ст. 19 СК України і враховується на ряду з іншими доказами. Представники органу опіки і піклування висловили чітку позицію в судовому засіданні, а саме: заперечили проти позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав. Зазначена позиція органу опіки, підтримана службою у справах дітей.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе прийняти рішення на підставі досліджених доказів, заслухавши пояснення сторін та третіх осіб, за відсутності висновку органу опіки і піклування, наданого в письмовому вигляді.
За змістом ч.7 ст.7 СК України, положень Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року при вирішенні будь-яких спорів, що стосуються дитини, державні органи, у тому числі суди, мають забезпечити пріоритет прав дитини, тобто спір має бути вирішений таким чином, щоб максимально гарантувати фізичний, розумовий, духовний розвиток дитині у соціально здоровому середовищі. При цьому особисті амбіції батьків або одного з них відносно дитини чи будь-які конфлікти між самим батьками стосовно питання утримання і виховання дитини не можуть прийматися до уваги.
Позивач послалася у своєму позові на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, як на підставу позбавлення відповідача батьківських прав - ухилення від обовязку по вихованню дитини. При цьому, протягом всього часу розгляду справи, позивач акцентувала на матеріальній стороні неподання відомостей до ДВС про місце роботи, не надання відомостей про реальний розмір доходу, ненадання матеріальної допомоги на лікування сина, сплата аліментів у мінімальному розмірі і відсутність додаткового забезпечення. Окрім інших, позивач називає такі обставини в підтвердження того, що відповідач байдуже ставиться до виховання дітей.
При цьому ні зазначені позивачем обставини про ухилення від утримання дітей належним чином, ні доводи про ухилення від участі у вихованні дітей, відсутності інтересу до їхнього життя та здоровя не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Зазначену в п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підставу для позбавлення батьківських прав, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування батьківськими обовязками, що не підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Таким чином, в задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 необхідно відмовити за недоведеністю.
У звязку з відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати, з відповідача не стягуються.
Керуючись ст. ст. 164, 166, 182-183 СК України, ст.ст. 57, 60, 169, 208, 214-215, 224-225 ЦПК України суд, -
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6, треті особи - служба у справах дітей Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області, орган опіки і піклування виконавчого комітету Карлівської міської ради, про позбавлення батьківських прав у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення або дня отримання копії рішення до Апеляційного суду Полтавської області, через Карлівський районний суд Полтавської області.
Суддя Жмурко П.Я.