Апеляційний суд Житомирської області
Справа №293/172/15-ц Головуючий у 1-й інст. Бруховський Є. Б.
Категорія 2 Доповідач Косигіна Л. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Талько О.Б., Григорусь Н.Й.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, третя особа - Реєстраційна служба Черняхівського РУЮ Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 18 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1, вартістю 74902 грн. Зазначила, що з 1988 року вона постійно проживає разом із своєю сім'єю у вищевказаному будинку, що раніше належав її бабусі - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить даний будинок. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 17.12.2009 року, яке залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.02.2012 року, дітям покійної: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та невістці ОСОБА_2 було відмовлено у визнанні права власності в порядку спадкування на вказаний житловий будинок. Враховуючи викладене, вважає, що її позов підлягає задоволенню, оскільки вона безперервно відкрито володіє житловим будинком більше 10 років.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 18 лютого 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та їх неповне дослідження, просить рішення скасувати, ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову. Зазначила, що вона має право на вищевказаний будинок в порядку спадкування, у зв'язку з чим звернулася до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини, який до цього часу не розглянутий. Разом з тим, її до участі у даній справі не притягнуто, хоча оскаржене рішення впливає на її права та обов'язки.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка більше 10 років добросовісно, відкрито та безперервно володіє житловим будинком, що належав ОСОБА_3, після смерті якої спадкоємців першої черги за законом немає.

Проте, погодитися з таким висновком не можна, враховуючи наступне.

Встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1, 1972 року забудови, згідно погосподарських книг за 1972-1990 р.р. рахується за ОСОБА_3, суспільна група - колгоспний двір (а.с. 15, 141-144). Інших осіб за вказаною адресою не зазначено.

Згідно довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 19.01.2014 року № 221, право власності на вищевказаний будинок ні за ким не зареєстровано (а.с. 9).

За замовленням ОСОБА_2 у 2013 році даний будинок проінвентаризовано, виготовлено технічний паспорт (а.с. 130-132).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с. 4). Спадкова справа щодо майна померлої не заводилася (а.с. 95, 99).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер син ОСОБА_3 - ОСОБА_8 (а.с. 79 зворот). На час смерті він проживав та був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 140). Спадщину після нього прийняла дружина - ОСОБА_2, шляхом подання 20.04.2004 року заяви до нотаріальної контори (а.с. 58, 78-88).

Постановою державного нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної контори від 18.11.2013 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок (а.с. 133).

29.12.2003 року від імені ОСОБА_8 був складений заповіт, відповідно до якого він все своє майно заповів ОСОБА_1 Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 03.02.2009 року даний заповіт визнано недійсним, оскільки спадкодавець його не підписував (а.с. 59-60)

Також, рішенням апеляційного суду Житомирської області від 17.12.2009 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.02.2012 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до територіальної громади Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області про встановлення факту володіння будівлею, факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. Крім того, відмовлено і у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 до територіальної громади Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, ОСОБА_2 про встановлення факту володіння будівлею на праві власності, факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. Відмовляючи у задоволенні позову суди виходили з того, що позивачами не доведено існування та втрату правовстановлюючого документу ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 5-8).

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити факт прийняття спадщини її чоловіком ОСОБА_8 після смерті його матері ОСОБА_3, факт володіння житловим будинком АДРЕСА_1 та визнання за нею права власності на вказане майно (а.с. 127-128).

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 22.05.2014 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 135-136). Рішення оскаржено ОСОБА_2 в апеляційному порядку, розгляд апеляційної скарги на даний час не завершено (а.с. 137-139).

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 344 ЦК України передбачено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК).

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Враховуючи обставини справи та надані сторонами докази, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, за набувальною давністю, оскільки нею не доведено факту добросовісного володіння чужим майном, тобто, що вона при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на вказане майно.

Крім того, ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факту безперервного володіння спірним будинком більше10 років.

Так, на підтвердження факту проживання позивачки більше 10 років у будинку АДРЕСА_1, суду надано довідку Вільської сільської ради від 02.02.2015 року № 27 (а.с. 14). Проте, у довідці не зазначено, з якого часу позивачка проживає без реєстрації у цьому будинку.

Інших доказів ОСОБА_1 не надано, свідки при розгляді даної справи не допитувались. При цьому, з паспортних даних позивачки вбачається (а.с. 16), що вона з 1995 року зареєстрована в АДРЕСА_2 (АДРЕСА_2).

Під час розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, третя особа - ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, тобто протягом 2006 - 2009 років, ОСОБА_9 зазначала, що вона проживає у АДРЕСА_2 (АДРЕСА_2). За вказаною адресою вона отримувала судові повістки та іншу поштову кореспонденцію, що підтверджується матеріалами даної цивільної справи, яка була оглянута під час апеляційного розгляду.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Дана справа розглянута за відсутності ОСОБА_1, яка належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, та двічі не з'явилася до суду, посилаючись на те, що здійснює догляд за сином, який є інвалідом, та необхідністю укласти угоду з адвокатом. Проте, напередодні судових засідань нею особисто надавалися до суду заяви про відкладення розгляду справи, та не було вчинено жодних дій щодо вирішення вказаних питань. Дану поведінку позивачки суд розцінює як зловживання своїми правами, з метою затягування розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 18 лютого 2015 року скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, третя особа - Реєстраційна служба Черняхівського РУЮ Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Судді