АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа номер 668/6720/15-ц Головуючий в І інстанції: Гонтар Д.О.
Номер провадження №22ц-791/2835/2015 Доповідач: Полікарпова О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року листопада місяця 04 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоПолікарпової О.М.
СуддівБазіль Л.В.
Прокопчук Л.П.
При секретаріПрушинській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 18 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за несвоєчасне виконання зобов'язання,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зазначеним позовом,посилаючись на те, що за рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 29 серпня 2011 року з відповідача стягнуто на його користь заборгованість за договором позики, яка складалась з основного боргу в сумі 26699 грн., штрафних санкцій в сумі 97453 грн., інфляційних збитків у розмірі 19784 грн. та 3% річних у розмірі 4505 грн.

Оскільки відповідач досі не виконав своє грошове зобов'язання, позивач просив суд стягнути з нього на свою користь в порядку ст. 625 ЦК України інфляційні втрати за прострочення грошового зобов'язання за період з 03 червня 2012 року по 03 червня 2015 року, з огляду на суму заборгованості, визначену судовим рішенням в розмірі 42320, 29 грн., з яких 26699 грн. - основний борг та 23789 грн. - нарахування в порядку ст.625 ЦК.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 18 вересня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь позивача в рахунок відшкодування інфляційних втрат та 3% річних за час невиконання грошового зобов'язання за період з 03.06.2012 року по 03.06.2015 року у розмірі 42320, 29 грн та судовий збір.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6 подала на нього апеляційну скаргу і посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просила рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача її доводи не визнає, вважає, що судом ухвалено рішення у відповідності до закону, який регулює спірні правовідносини та судової практики.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення вимогам закону, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до ч.1 та ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника по сплаті процентів за користування грошима та сум передбачених ст.625 ЦК України.

Аналіз викладених норм права свідчить про те, що після закінчення строку договору позики і ухвалення судового рішення про стягнення основного боргу разом з інфляційними нарахуваннями та відсотками на відповідача покладається грошове зобов'язання у конкретно визначеному розмірі.

Інфляційні нарахування та 3 % річних на суму боргу, визначену за рішенням суду, яке до цього часу не виконане не є подвійним стягненням, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення їх сплати.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України по справі №6-113 цс 14 від 01.10.2014 року.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено в судовому засіданні, що за рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 29 серпня 2011 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 стягнуто заборгованість за договором позики у сумі 147941 грн., яка складається з основного боргу в розмірі 26699 грн., передбачених договором штрафних санкцій у розмірі 97453 грн., інфляційних збитків у розмірі 19784 грн. та 3% річних у розмірі 4005 грн.

Виконавче провадження з примусового виконання зазначеного рішення на даний час знаходиться на виконанні, стягнення по ньому не проводилось.

Позивачем обраховано інфляційні втрати та 3% річних за прострочений строк, який визначено ним в межах позовної давності з 03.06.2012 року по 03.06.2015 року, з урахуванням суми грошового зобов'язання, до складу якого увійшли стягнений за судовим рішенням основний борг в сумі 26699 грн. з нарахованими на нього інфляційними втратами в сумі 19784 грн. та 3% річних в сумі 4005 грн.

Для визначення індексу інфляції перемножено між собою помісячні індекси інфляції за період з 03.06.2012 року по 03.06.2015 року і отримано підсумковий індекс інфляції - 174814 % , сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 46673, 66 грн. (174814х26699/100). За вирахуванням суми основного боргу, який вже стягнуто за попереднім судовим рішенням збитки від інфляції складають 19974, 66 грн.

3 % річних на суму боргу 26690 грн. за 3 роки (1096 днів) становлять 2405, 10 грн.

За тією ж формулою вирахувано позивачем інфляційні втрати і 3% річних за невиконання грошового зобов'язання на суму 23 789 грн., що стягнута за судовим рішенням від 29 серпня 2011 року.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та правильно застосував правову норму, яка їх регулює.

Доводи апеляційної скарги про те, що районний суд не перевірив розрахунки позивача не свідчать про неправильність цих розрахунків.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач правильно визначив індекс інфляції, який розраховується як сукупний індекс інфляції за весь період заборгованості в межах строку позовної давності та перемножив його на суми, стягнуті на його користь за рішенням суду.

Те, що позивачем окремо проведено розрахунок збитків за неповернення основного боргу і за інфляційні втрати, не свідчить про неправильність розрахунку, так як разом ці суми є визначеним за судовим рішенням грошовим зобов'язанням.

Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі № 62-97р від 3 квітня 1997 року, для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, що складають відповідний період, перемножити між собою. У випадках, коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається із платежів, кожен платіж збільшується на величину індексу інфляції за відповідний період, а результати додаються.

Твердження апелянта про відсутність підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат через те, що договір позики укладено в іноземній валюті не заслуговують на увагу, оскільки за судовим рішенням з ОСОБА_6 було стягнуто борг в національній валюті.

Стягнення з відповідача 3 % річних є наслідком застосування ст.625 ЦК, а тому посилання в апеляційній скарзі на безпроцентність договору позики не можуть бути враховані.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 яка діє в інтересах ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 18 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: