Провадження №2/761/8196/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.,

при секретарі: Паночко О.М.

за участю представника відповідача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

06 серпня 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява.

Позивач в позовних вимогах просить: зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.11.2014 року по цивільній справі №761/22017/14-ц на утримання дитини - доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі з 1 500,00 грн. на 500,00 грн., але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, щомісячно.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він сплачує аліменти на утримання дитини за рішенням суду, проте його матеріальний стан на даний час не дає можливості сплачувати аліменти в твердій сумі 1 500,00 грн., оскільки він є не працюючим, не має можливості влаштуватись на нову роботу, є одруженим та на утриманні має доньку та вагітну дружину.

В судове засідання позивач не з'явився, просив проводити розгляд справи в його відсутність.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки відповідач працює за кордоном, а тому відповідно не проживає в селі, як зазначено в позовній заяві. За рішенням суду відповідач до ІНФОРМАЦІЯ_6 сплачував аліменти на утримання дружини та на даний час сплачує аліменти на утримання дитини в розмірі 500,00 грн. Але підставою для звернення до суду стала та обставина, що позивач не утримував дружину та дитину. Довідка про вагітність дружини не є доказом, що саме позивач є батьком дитини. В той же час, у відповідача на даний час також змінились обставини, дитина стала часто хворіти, з 24 жовтня по 10 листопада 2015 року дитина хворіла та на її лікування було витрачено 7 137,26 грн., за жовтень 2015 року відповідач на освіту дитини витратила 2 200,30 грн., на харчування дитини відповідач витрачає в середньому 4 000,00 грн., на одяг дитини у вересні витрачено 4 569,00 грн. та інше., тобто за місяць відповідач витратила на спільну з відповідачем дитину 18 628,49 грн. Окрім того, відповідач втратила роботу і змогла влаштуватись лише в липні 2015 року з розміром окладу 1 600,00 грн. Недостатній дохід змушує відповідача підробляти. Раніше з утриманням дитини допомагали батьки відповідача, проте на даний час мати відповідачки захворіла, що потребує матеріальних витрат. Як зазначив представник, крім небажання позивача утримувати дитину, він не бере участі в її вихованні, так як дитині виповнилось 3 місяці, з цього часу позивач жодного разу дитину не бачив.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.11.2014 року стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 25 липня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення набрало законної сили.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Олександрівського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження по виконавчому листу №2/761/6412/2014 року від 25.11.2014 року.

14.10.2011 року було зареєстровано шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_7»).

Від шлюбу вони мають дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно довідки Вищеверещаківської сільської ради від 20.07.2015 року №294 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно з вересня 2014 року проживає за адресою: АДРЕСА_1, не працює, земельного та майнового паю не має.

Згідно довідки Вищеверещаківської сільської ради від 20.07.2015 року №295 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 має наступний склад сім'ї:

-ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, дружина;

-ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, донька.

В той же час представник відповідача направила адвокатський запит до голови Вищеверещаківської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області та на запит надійшла відповідь, згідно з якою ОСОБА_2 на підвідомчій йому території не зареєстрований та не проживає.

Згідно довідки Олександрівської центральної районної лікарні Кіровоградської області від 08.08.2015 року №88 ОСОБА_7 перебуває на обліку в ж/к Олександрівської ЦРЛ з терміном вагітності 19 тижнів.

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 17.02.2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в розмірі 500,00 грн. щомісячно до повноліття дитини. Також стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_7 (дружини) в розмірі 200,00 грн., щомісячно до ІНФОРМАЦІЯ_6.

Як вбачається з медичної документації, ОСОБА_4 потребує спеціального харчування, часто хворіє.

ОСОБА_4 отримує додаткові освітні послуги, крім навчання в дошкільному навчальному закладі, що підтверджується копіями квитанцій.

Як вбачається з довідки про доходи, ОСОБА_3 працює з 03.07.2015 року на посаді заступника головного бухгалтера в ТОВ «Еліт Груп» та отримує заробітну плату в розмірі 1 600,00 грн. щомісячно.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стаття 181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька та/або у твердій грошовій сумі.

У відповідності із ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Правовою позицією постанови Верховного Суду України від 05.02.2014 р. у справі № 143 цс 13 визначено, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

В судовому засіданні не було встановлено, що на даний час існує заборгованість за аліментами.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що на даний час він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, який визначений рішенням суду.

Судом встановлено, що в період часу з 15.01.2014 року позивач перетнув кордон України в пункті пропуску «Краківець», виїхавши за межі України та 14.05.2015 року повернувся на територію України. 16.05.2015 року ОСОБА_2 покинув територію України та до моменту розгляду справи не повертався.

Отже, на момент звернення до суду з позовом 04.08.2015 року на території України позивач не перебував.

Так як в судовому засіданні встановлено, що з моменту проголошення рішення суду про стягнення аліментів сімейний стан позивача змінився, проте ним не надано доказів, що змінився його матеріальний стан, враховуючи що на даний час він не проживає в АДРЕСА_1; ОСОБА_4 (дитина) хворіє, на її лікування та для спеціального харчування потрібні значні кошти, враховуючи значне підвищення цін, невисокі доходи відповідача, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому не можуть бути задоволені.

Керуючись ст.192 Сімейного кодексу України, ст.ст.10, 57-60, 169, 209, 212, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів - відхилити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Сторона, яка не була присутня при проголошенні рішення може його оскаржити протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя: Н.Г.Притула