Справа № 755/6588/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" листопада 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді Гаврилової О.В.
при секретарі Неділько Л.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
30.03.2015р. позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що ОСОБА_4 займав одну кімнату житловою площею 18,2кв.м. в трикімнатній комунальній квартирі за вказаною вище адресою. Право на вселення було надано на підставі ордеру на житлове приміщення від 08.06.1994 року за №2055. Ордер був виданий на ОСОБА_4 та його доньки ОСОБА_2 . Спірну квартиру ОСОБА_4 отримав в результаті обміну в порядку поділу майна. ОСОБА_4 погодився прописати доньку (відповідача) в спірній кімнаті до досягнення нею повноліття. Відповідач в спірну кімнату вселятися не приїжджала, оскільки мешкала в квартирі своєї маті. Після укладання шлюбу з ОСОБА_4 , позивач з 2002 року проживала з чоловіком у спірній квартирі. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.01.2011р. позивач отримала право на офіційне вселення в цю квартиру та визнала за собою право на користування житловим приміщенням. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер. В спірній квартирі зареєстрований позивач та відповідач з малолітнім сином, яка з 1994 року не проживала в квартирі та не сплачувала за неї. Відповідач за власним бажанням постійно проживає за іншою невідомою адресою. Позивач ніколи не чинила перешкод відповідачу в користуванні квартиро. Факт реєстрації відповідача та її сина в спірній квартирі створює суттєві перешкоди для позивача в користуванні квартирою, завдає додаткових матеріальних витрат на оплату комунальних послуг. Ці обставини порушують права позивача на користування та розпорядження квартирою.
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з викладених у позові підстав. Позивач додатково пояснила, що вона фактично вселилась до спірної кімнати у 2002 році, а в 2011 році була зареєстрована в квартирі на підставі рішення суду. Зі слів покійного чоловіка позивачеві відомо, що відповідач не поживає в квартирі з 1994 року. У 2005 році відповідач приходила із сумкою, а наступного дня приходила з матір`ю та міліцією, після чого відповідач свої речі забрала, жодного дня не проживала в квартирі. Влітку 2014 року сторони спілкувались про спадок. Відповідач не має ключів не від кімнати не від квартири, однак не просила їх надати. Однак відповідач не просила надати їй ключі та не намагалась вселитися до кімнати. Представник позивача додатково пояснила, що відповідач в спірній кімнаті не проживає більше шести місяців, квартира є не приватизованою. Відповідач та її чоловік мають у власності інше житло.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі та зазначила, що визнання малолітньої дитини такою, що втратила право користування квартирою суттєво вплине на права дитини, яка залишиться без реєстрації місця проживання, а зняття з реєстрації відповідача може призвести до неможливості працевлаштування, що в свою чергу потягне за собою неможливість утримувати дитину. Дитина повинна бути зареєстрована з одним з батьків.
Представник третьої особи Дніпровського районного відділу Головного управління ДМС України в м. Києві в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника, в якій жодних міркувань по суті позовних вимог не висловив.
Суд, вислухавши пояснення сторін та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.
Судом встановлено, що 08.06.1994 року ОСОБА_4 з сім`єю із двох осіб видано обмінний ордер на житлове приміщення житловою площею 18,3кв.м., що складається з 1 кімнати в комунальній квартирі АДРЕСА_1 . Сім`я складається з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с.12).
16.07.2010р. укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с. 14).
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києві від 26.01.2011р. визнано за ОСОБА_1 право користування жилим приміщенням кімнати площею 18,20кв.м. квартири АДРЕСА_1 та вселено ОСОБА_1 в дане житлове приміщення (а.с.15), виконання даного рішення в частині вселення позивача ОСОБА_1 до спірної кімнати підтверджується актом державного виконавця про вселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 (а.с16).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер (а.с. 11).

Відповідно до довідок №61 від 15.01.2015р. та №1983 від 05.06.2015р. в неприватизованій кімнаті площею 18,2кв.м. квартири АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 з 03.03.2011р., ОСОБА_2 з 07.07.1994р. та ОСОБА_3 (син відповідача (а.с.218)) з 08.06.2006р. (а.с.18, 200).

ОСОБА_1 сплачує за рахунками за житлово-комунальні послуги по спірній кімнаті, що підтверджується квитанціями (а.с. 19 -26), заборгованості по квартплаті та комунальним послугам станом на 01,01.2015 р. не має. (а.с.38)

Факт непроживання відповідача ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_1 підтверджується актами від 04.08.2000р., 01.04.2005р., 01.07.2005р., 03.11.2010р., 14.11.2012р., 01.09.2014р., 03.11.2014р.,21.01.2015р., 04.03.2015р. (а.с.27-37) та показаннями свідків. Так свідок ОСОБА_9 суду показала, що вона проживає в кв. АДРЕСА_2 . В квартирі АДРЕСА_3 з 2002-2003 року проживає позивач, а її чоловік проживав у цій квартирі приблизно з 1990-х років. Свідок постійно заходить у гості до позивача. Відповідач в кімнаті не проживає, свідок ніколи відповідача не бачила. Свідок ОСОБА_10 суду показала, що вона проживає в комунальній квартирі АДРЕСА_1 приблизно з грудня 2009 року. В кімнаті позивача з нею проживав її чоловік. Відповідача та її дитину свідок ніколи не бачила, правоохоронних органів ніхто не викликав, відповідач не намагалася вселитися.

Крім того, сама відповідач в судовому засіданні не заперечувала, що не проживає в спірній кімнаті квартири, однак при цьому зазначила, що за життя батька була позбавлена можливості проживати в цій кімнаті, оскільки її батько ОСОБА_6 зловживав спиртними напоями, влаштував з кімнати майстерню та вселив до неї позивача, з якою у відповідача тривалі неприязні стосунки, що позбавляє можливості її з дитиною проживати в спірній кімнаті. Більше того, відповідач не має ключів від вхідних дверей до квартири та до спірної кімнати, надавати які позивач відмовляється.

Стороною позивача не заперечувався факт відсутності у відповідача ключів від квартири та кімнати.

Також з поведінки та пояснень сторін в судовому засіданні беззаперечно встановлена наявність між сторонами недоброзичливих стосунків, внаслідок чого їх проживання в одній кімнаті, а тим більше з малолітнім сином відповідача є неможливим.

При цьому тривалі недоброзичливі відносини між сторонами та відсутність, у зв`язку з цим, можливості проживання сторін в одній кімнаті, небажання батька відповідача, у якого склалася своя сім`я з позивачем по даній справі, впускати ОСОБА_2 до спірного житлового приміщення, встановлені рішеннями Дніпровського районного суду м. Києва від 23.06.2006р. та від 19.06.2012р. (а.с.251, 253-256).

Крім того, відповідач зазначає, що не має постійного місця проживання, оскільки їй з дитиною доводиться переїздити з квартири на квартиру родичів.

Згідно відповіді ОСОБА_11 та РПВ на ОНМ від 21.09.2015р. одним з чотирьох співвласників в рівних частках квартири АДРЕСА_4 , є ОСОБА_12 , який перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі (а.с.227-119, 242) та є батьком малолітнього ОСОБА_3 (а.с.218).

В квартирі АДРЕСА_4 , власником ? частки якої є ОСОБА_12 , зареєстровані всі чотири співвласника квартири, що підтверджується Довідкою Форми №3 від 07.10.15р. (а.с.250).

На даний час батько малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_12 перебуває на військовій службі з 23.08.2015р., що підтверджується довідкою відповідної військової частини (а.с.256-а).

Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно положень частин 1 - 3 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, згідно із ст. 72 ЖК України, провадиться в судовому порядку.

В пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зазначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, рішення ґрунтується на досліджених наявних в справі доказах.

Виходячи з наведеного вище, оцінивши наявні в матеріалах докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що не зважаючи на тривале не проживання відповідача в спірній кімнаті, підстави для задоволення позову відсутні, виходячи з того, що наявні об`єктивні причини, за яких відповідач зі своїм малолітнім сином позбавлена можливості проживати в цій кімнаті, в якій до 01.07.2014р. позивач проживала разом з батьком відповідача, сторони у справі є чужими особами, між якими склалися відносини, які виключають можливість їх проживання в одній кімнаті, тим більше з дитиною, позивачем не заперечується що у відповідача відсутні ключі від квартири та кімнати.

При вирішенні даного спору суд виходить із засад розумності та справедливості і враховує, що відповідач разом з дитиною не мають постійного житла в м. Києві, переїжджають від родичів до родичів. Одержання відповідачем у спадщину ? частину однокімнатної квартири та садового будинку, розташованих м. Переяслав-Хмельницькому Київської області не може бути підставою для задоволення даного позову, оскільки відповідач працює в м. Києві, де також навчається малолітній ОСОБА_3 , які ніколи не проживали в м. Переяслав-Хмельницькому. Наявність у власності батька малолітнього ОСОБА_3 ? частки однокімнатної квартири не свідчить про те, що дитину будь-коли буде зареєстровано в цій квартирі, а тим більше не свідчить про можливість проживання в цій квартирі відповідача з дитиною, з урахуванням того, скільки осіб в ній зареєстровані та проживають.

Посилання позивача на те, що їй доводиться сплачувати комунальні послуги за трьох зареєстрованих осіб не є підставою для визнання відповідача з дитиною такими, що втратили право користування житловим приміщенням, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення сплачених нею комунальних послуг.

А твердження позивача в позовній заяві про те, що реєстрація за спірною адресою відповідача з сином перешкоджає позивачеві розпоряджатися кімнатою не заслуговує на увагу, оскільки позивач не є власником спірної кімнати, отже не наділена правом розпоряджатися нею.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі

На підставі ст. ст. 47, 48 Конституції України, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, ст. 9, 71,72 ЖК України, Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей`керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 179, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі через Дніпровський районний суд м. Києва апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Якщо особа яка оскаржує рішення не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя