Справа № 401/4051/14-ц,2/401/28/15 10.03.2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015р Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Баранець А.М.

при секретарі - Зав»яловій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Світловодську позовну заяву ОСОБА_1 до КП «Власівські мережі» про припинення нарахування оплати за неотриманні послуги теплопостачання та про визнання КП «Власівські мережі» не є виконавцем послуг з централізованого опалення ,-

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до КП « Власівські мережі», в якому просить припинити нарахування оплати за неотримані послуги з теплопостачання. Крім того позивач звернувся до суду з уточненням позовних вимог про визнання, що КП « Власівські мережі» не є виконавцем послуг з централізованого опалення.

Звернення до суду позивач пояснює необхідністю захисту прав споживача та вирішити спір оскільки позивач вважає, що відповідач надає неякісні послуги фактично на позадоговірних відносинах. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що договір про надання населенню послуг по опаленню і гарячому водопостачанню в письмовій формі між нами та КП «Власівські мережі» не укладався, а отже не було передбачено строку дії договору, умови зміни, пролонгації, припинення дії договору, які згідно ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є істотними умовами договору, тому вона скориставшись правом наданим спеціальним законом відмовився від послуги шляхом направлення заяви від 30 вересня 2013 року про відключення від теплопостачання в зв'язку із наданням неякісних послуг,пропонуючи відповідачу засвідчити факт відключення на встановлення індивідуальної системи. Після цього позивач припинив оплату послуг з теполопостачання, які фактично ним не споживались. Водночас відповідач продовжував вважати себе виконавцем послуг з централізованого опалення квартири позивача.

Позивач вважає,що відповідач є монополістом з надання послуги централізованого опалення на території смт. Власівка та неправомірно нарахує плату за послугу централізованого опалення в розмірі 100% вартості при тому, що не було укладено з ним письмового договору, від'єдналася від мереж ЦО та ГВП та не отримує ці послуги в повному обсязі, що є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, у вигляді зловживань монопольним становищем на ринку надання послуг з центрального опалення, у тому числі місць загального користування, багатоквартирних будинків, що призводить до ущемлення її інтересів і яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на ринку.

Крім того позивач вважає,що факт відключення від мереж ЦО та ГВП може бути підтверджено споживачем у будь - який спосіб, а застосування до правовідносин, які стосуються відключення окремих приміщень (квартир) Наказу Міністерства будівництва, архітектури та ЖКГ України від 22.11.2005р. № 4 суперечить Конституції України та іншим Законам України. Відповідач продовжує йому нараховувати вартість своїх послуг,яка є нічим не обґрунтованою. Тому вона і звернувся до суду для вирішення спору.

Заслухавши представника позивача, враховуючи, що позивачем заявлено що надані всі наявні докази, яких достатньо для вирішення справи, виходячи з встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Представник відповідача проти позову заперечував, підтвердив факт відключення квартири проживання позивача від централізованого опалення та отримання письмового повідомлення про відключення. Але вважає, що при відключенні не були виконані умови Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, який затверджено наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005р №4 ( далі Порядок). Вважає, що споживачі мають право на відключення лише після вирішення питання спочатку про відключення усього будинку, як того вимагає Порядок.

В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримує просить задовольнити, справу розглянути без її участі.

В обґрунтування доводів свого заперечення на позовні вимоги відповідач посилається на лише наявність рішення Власівської селищної ради від 27.04.2007 р. № 47 « Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді смт.Власівка» він є виконавцем послуг для фізичної особи, позивача. Суд не може з цим погодитися виходячи з наступного. Як вбачається із змісту вказаного рішення виконкому Власівської селищної ради воно є узагальненим і фактично цим рішенням легалізована діяльність відповідача на міському ринку послуг, тобто це є дозвіл аналогічно тому як інші суб»єкти, що знаходяться на території міста оформили дозволи, ліцензії, сертифікати тощо на певний вид надання послуг, але усі вони так само і відповідач є потенційними виконавцями послуг для невизначеного, не конкретного кола споживачів. Для того щоб набрати статус виконавця послуг для конкретної особи, споживача необхідно вчинити певні дії, надати послугу, а споживачу її спожити, тобто по факту ( де факто) потенційний виконавець з узагальненого стає виконавцем послуг для конкретного споживача. Але це ще не все, для юридичного підтвердження ( де-юре) виникнення правовідносин між виконавцем та споживачем необхідно документальне підтвердження, як правило це може бути договір.

У судовому засіданні розглянуті матеріали справи підтверджують, що дійсно позивач письмово повідомила відповідача заявою від 30.09.2014року про відмову від його послуг з централізованого теплопостачання квартири де вона мешкає, що підтверджується копією заяви, що мається у справі відправленою рекомендованим листом 01.10.2013р. В даній заяві позивач просить забезпечити явку представника відповідача для підписання акту про відключення. В матеріалах справи мається копія повідомлення КП « Власівські мережі»,яким заяву позивача залишено без розгляду посилаючись на Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, який затверджено наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005р №4 .З матеріалів справи вбачається, що відповідачу факт відключення квартири позивача від мережі централізованого теплопостачання відомий, але дії позивача відповідачем не оскаржувалися, тому бездіяльність суд розцінює як згоду. Виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку, що позивач фактично не споживає послуги централізованого теплопостачання, що їх надає відповідач, а відтак суд приходить до висновку, що відповідач не є виконавцем послуг з централізованого опалення квартири позивача, по факту (де-факто). Питання щодо правомірності відключення, то це питання не є предметом спору даної справи та не впливає на питання щодо визначення факту отримання та споживання наданих послуг позивачем. Суд не погоджується з доводами відповідача про відсутність права споживачів на відключення окремих квартир від централізованого опалення з посиланням на те, що це не передбачено Порядком, але цим Порядком і не заборонено. Водночас твердження відповідача суперечать закону України "Про захист прав споживачів "про добровільний вибір виконавця послуг та ст.19, 24 закону України "Про теплопостачання" якими передбачено право споживача на вибір та зміни теплопостачання, якщо це технічно можливо.

Щодо юридичної визначеності відповідача як виконавця послуг то згідно.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав і обов'язків зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.19 закону " Про теплопостачання" та ст. 19 закону "Про житлово-комунальні послуги" правовідносини у сфері теплопостачання регулюються виключно на договірних умовах. Таким чином вищенаведені норми законодавства передбачають обов'язковість укладання договорів у сфері надання послуг з теплопостачання. Відповідно п.1 ч.3 ст.20 закону "Про житлово- комунальні послуги" споживач зобов»язаний заключити договір з виконавцем послуг. Водночас виконавець послуг, тобто відповідач, згідно п.3 ч.2 ст.21 вказаного закону зобов»язаний підготувати проект договору згідно Типового та надати його споживачу. Як вбачається обов»язок позивача як споживача послуг щодо договору є похідним від виконання обов»язку відповідача. У даному випадку відповідач не надав суду доказів того, що ним було виготовлено проект договору та передано для ознайомлення та підписання позивачем.

Тому твердження відповідача про наявність договірних відносин в усній формі та посилання на ст.218 ЦК України,щодо недодержання сторонами письмової форми правочину,яка встановлена законом,не має наслідком його недійсності та відсутності письмового договору не є підставою для відмови виконання сторонами своїх зобов'язань оцінюється судом критично. Суд також не погоджується із доводами відповідача про те, що згідно рішення виконкому від 27.04.2007р " Про визначення виконавців житлово- комунальних послуг у житловому фонді смт. Власівська " він є виконавцем послуг для фізичної особи, позивача власника квартири, так як дане рішення не може підміняти договірні правовідносини. Оскільки саме у договорах вказується межа балансової належності ( відповідальності) між конкретним виконавцем та конкретним споживачем, договором також визначається межа продажу ( точка розподілу) теплової енергії, права та обов»язки, відповідальність сторін. Тобто у даному випадку відповідач здійснює "оптові" поставки тепла за межами будинку, які приймаються і можуть прийматися лише балансоутримувачем будинку, тобто посередником, який власними внутрішньо будинковими мережами здійснює "роздрібне" розподілення послуг по окремим квартирам. Відповідно ст.29 закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено особливість заключення договорів власників квартир у багатоквартирних будинках, заключаються з балансоутримувачем. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив,що дане підприємство не являється балансоутримувачем даного будинку,оскільки рішенням сесії Власівської селищної ради № 103 від 15 грудня 2006 року з балансу селищної ради передано основні засоби в оперативне управління з обмеженням правомочності розпорядження комунальному підприємству « Власівські мережі», вони лише є балансоутримувачем майна селищної ради з обмеженою правомочністю розпорядження .Як встановлено в судовому засіданні ніякі договори між селищною радою та КП « Власівські мережі» не укладались,в самому рішенні селищної ради не обговорено, в якій же частині доручається розпорядження цим майном,і що саме входить в розуміння поняття з обмеженням правомочності розпорядження.

Таким чином відсутність договору з позивачем, а також враховуючи, що відповідач не надав суду доказів того, що внутрішньобудинкову мережу будинку, де проживає позивач, ним було взято в оренду, чи викуплено, чи заключено договір з балансоутримувачем про розподіл відповідальності, або доказ того, що відповідач викупив будинок та став його власником тобто балансоутримувачем, що є важливим при встановленні юридичного факту виконавця послуг для позивача, власника окремої квартири у багатоквартирному будинку, суд приходить до висновку, що відповідач і юридично (де-юре), не є виконавцем послуг для позивача, фізичної особи власника квартири.

Зокрема відносини з приводу теплопостачання фізичними особами регулюються: ЦК України,Законами України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-1У від 24 червня 2004 р. з наступними змінами, "Про теплопостачання" №2633- 1У від 02 червня 2005 р. з наступними змінами, Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затвердженими постановою КМ України №630 від 21 липня 2005 р. зі змінами, внесеними постановами КМ України №1268 від 31 жовтня 2007 р., №933 від 03 вересня 2009 р., №151 від17 лютого 2010 р.; Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою КМ України №1198 від 03 жовтня 2007 р.

Ні в одній із вказаних норм закону не передбачена можливість стягнення сплати вартості опалення при його фактичному (навіть самовільному) відключенні у квартирі власника.

Відповідно до ст. 383 ч.2 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

В даному випадку відповідачем не ставилося питання та не доказувалося факту того, що самовільне від'єднання від центральної системи опалення призвело до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та порушать санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку.

Стаття 907 ЦК України передбачає, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору.

Відповідно до п. 24 Правил надання послуг з центрального опалення, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води.

Згідно із п.39 Правил користування тепловою енергією споживач має право відмовитися від послуг теплопостачальної організації, про що попереджає письмово теплопостачальну організацію.Це право споживача ніякими умовами не оговорюється.

Позивач повідомив теплопостачальну організацію про відмову від послуг, довівши до відома про відключення від системи централізованого опалення.

Інша річ, що технічна можливість відключення повинна бути передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм та правил з питань опалення, вентиляції та т.і., на що вказує п.26 Правил надання послуг з центрального опалення…., тобто технічна можливість відключення повинна бути передбачена органами місцевого самоврядування. Саме з цих причин, щоб не допустити відключення квартири від центрального опалення без додержання схеми теплопостачання будинку, самовільне відключення від мереж централізованого опалення забороняється (п.25 Правил надання послуг з центрального опалення…)

В даному випадку відключенням від центрального опалення схеми теплопостачання будинку не порушувалися, відповідач навіть не намагався доводити ті факти, що відключення проведено якимось таким засобом, що порушує схему теплопостачання будинку, або зашкоджує опаленню інших квартир будинку, або примушує його нести якісь витрати.

Більш того, в багатьох квартирах, де вже знята площа для нарахування на неї оплати центрального опалення (єдиною підставою для чого є дозвіл виконкому) не передбачає якісь інші змінені схеми теплопостачання будинку. Тобто мова навіть не йде про зміну схеми опалення, зміну його конструкцій, бо вона в таких багатоквартирних будинках в смт.Власівка не передбачена до зміни органами місцевого самоврядування, а різниця між тими хто не користується центральним опаленням і не оплачує його зі згоди теплопостачальної організації та тими, хто так само не користується центральним опаленням та яким все ж теплопостачальною організацією нараховується плата за не спожиту ними теплову енергію є дозвіл виконкому, у одних який є, у інших нема , при наявності однакових технічних умов схеми теплопостачання після відключення, тобто по суті при дотриманні технічно однакового порядку відключення від теплопостачання з непошкодженою схемою опалення будинку.

В даному випадку квартира опалювалася її власниками конвекторами після її відключення від централізованого опалення, отже тепловий баланс будинку не порушувався.

Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в ч.1 вказує на те, що комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні в тому числі і опаленням, а споживачем послуг є фізична чи юридична особа, яка отримує, або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Обов'язковість договірних засад на отримання житлово-комунальних послуг передбачена ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно ст. 1, 19, 24 Закону України "Про теплопостачання" споживач - фізична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору, зобов'язаний щомісяця здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману (спожиту) теплову енергію.

Таким чином, суд приходить до висновку ,шо у разі відсутності договору на споживання послуг, потрібно користуватися доведеністю фактичного споживання послуг, що є єдиною підставою (у відсутності договору) на стягнення заборгованості за фактично спожиті послуги, тобто за фактичну поставлену до квартиру споживачів теплову енергію.П.6 ч.1 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачає право споживача на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період їх відсутності. Ні одна із діючих норм не передбачає права теплопостачальної організації (виробника) стягувати заборгованість за фактично не спожиту власниками квартири теплову енергію незалежно від причин, адже тільки надані послуги теплопостачання, як і будь-які інші послуги повинні бути оплаченими, якщо вони спожиті. Тим більше, що йдеться про фактичне споживання послуг, адже ніякого договору з власниками квартири ні виробником, ні виконавцем, ні балансоутримувачем, ні управителем, не укладалося, чим вже першими порушено всі перелічені норми про теплопостачання саме іншими сторонами, проте не власниками, оскільки ініціатива укладання договору повинна виходити від виконавця, балансоутримувача будинку чи управителя. За самовільне відключення від системи теплопостачання діючими законодавчими актами, а саме Правилами користування тепловою енергією, передбачено, що споживач несе відповідальність (п.41), передбачено в таких випадках припинення постачання теплової енергії споживачеві (п.30). П.34 Правил користування тепловою енергією передбачено, що якщо теплопостачання об'єкта було припинено з вини споживача, то теплопостачальна організація поновлює постачання теплової енергії лише після усунення причин, що викликали це припинення, та за умов відшкодування споживачем усіх спричинених теплопостачальній організації збитків.

В даному випадку теплопостачальна організація зовсім не звернулася до суду з позовом про відшкодування збитків, не навела ніяких доводів їх обрахування, причини їх виникнення, знаходження цих збитків у причинному зв'язку з діями відповідачів по самовільному відключенню від централізованого опалення , не навела методику за яким обраховувала суму, що вимагає за час ненадходження послуг з теплопостачання до квартири власників.

Теплопостачальна організація, якій вчасно повідомлено про відключення від централізованої системи опалення, не зверталась з проханням здійснити заходи щодо урегулювання питання про технічне обладнання цієї квартири, хоча знала, що теплова енергія в дану квартиру не надходить .

Проте жодним законодавчим актом не передбачено стягнення саме оплати за спожиті послуги теплопостачання в тому разі, коли вони фактично не споживаються власниками квартири, оскільки тепловою енергією з централізованого опалення квартира не опалюється і , як наслідок, тарифи, що включають в себе витрати на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, яка фактично не споживається власником квартири внаслідок відмови від послуг теплопостачальної організації, не можуть використовуватися в даному випадку, оскільки жодним законодавчим актом ці тарифи не прирівняні до штрафних санкцій, які можуть (якщо взагалі можуть) накладатися теплопостачальною організацією навіть без складання відповідного акту за самовільне відключення від системи централізованого опалення будинку та переходу на індивідуальне опалення власної квартири.

Згідно з п. 4.1 договору між виконавцем та виробником послуг про умови надання послуги з централізованого опалення, споживач сплачує вартість отриманих послуг з централізованого опалення.

Відповідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які посилається як підставу своїх вимог чи заперечень. Суд приходить до висновку, що відповідач не спростував доводи позивача, підтверджені доказами, що він не є виконавцем послуг теплопостачання кваритири позивача з дати повідомлення про відключення, оскільки згідно п.40 постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р № 1198 Про затвердження "Правил користування тепловою енергією", споживач зобов»язаний повідомити теплопостачальну організацію про припинення споживання теплової енергії, що позивачем було виконано 01.10.2013р , тому суд вказану дату визнає датою з якої відповідач припинив статус виконавця послуг з теплопостачання квартири позивача, крім того відповідач не надав суду ніяких доказів споживання власником станом на 01 вересня 2013 р. теплової енергії, отже доводи позивача, про те, що він з вересня 2013 р. не споживає теплову енергію залишилися не спростованими матеріалами справи та іншими доказами .

Враховуючи вищенаведене керуючись ст. 1,4,6,60,88,ч.2 ст169,173,179,213-215 ЦПК України, ст. 19,29 закону України "Про жилово-комунальні послуги" , ст. 19,24 закону України "Про теплопостачання", п. 39,40 постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р ,№ 1198 Про затвердження"Правил користування тепловою енергією", суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до КП « Власівські мережі» задовольнити.

Зобов'язати Комунальне підприємство « Власівські мережі» код 32092251 Власівської селищної ради припинити нарахування оплати за неотриманні послуги теплопостачання заборгованості за послуги з централізованого опалення на поточний рахунок ОСОБА_1, яка є власником квартири АДРЕСА_1.

Визнати, що Комунальне підприємство « Власівські мережі» не є виконавцем послуг з надання послуг централізованого опалення з 01.10.2013р для ОСОБА_1,як для фізичної особи власника квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області через Світловодський міськрайонний суд упродовж десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Світловодського

міськрайонного суду А.М. Баранець