Номер провадження: 22-ц/785/502/15
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Комаровська Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого - Комаровської Н.В.,

Суддів -Гончаренко В.М., Калараша А.А.,

З участю секретаря - Колмакова В.І.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28.03.2014р.,-

в с т а н о в и л а :

29.01.2014р. ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу і в обґрунтування своїх вимог посилалась на те,що 01.10.2013р. вона передала в борг відповідачці 10000 доларів США,яка забов*язалась повернути їй 11000 доларів США 01.11.2013р.

Вказані обставини підтверджуються власноручною розпискою відповідача.

В процесі розгляду справи відповідачем була надана розписка ОСОБА_2 щодо отримання нею 26.12.2013р. частини боргу в сумі 6600 доларів США.

Посилаючись на ст.ст. 1048-1050 ЦК України, позивач уточнила свої вимоги та просила стягнути з відповідача неповернені кошти в сумі 4400 доларів США ,що еквівалентно 46552 грн.,7% річних за користування грошима,виходячи із облікової ставки НБУ,в сумі 287,65 доларів США,що еквівалентно 3043 грн.,3% річних за прострочку повернення боргу з 26.12.2013р. по 26.03.2014р. в сумі 32,53 долара США,що еквівалентно 344,27 грн.,індекс інфляції - 35 доларів США ,що еквівалентно 370,30 грн., а всього - 50310 грн.,а також судові витрати в сумі 880 грн.

Відповідач в судове засіданні не з*явилась.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 28.03.2014р. позов задоволений в повному обсязі.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 17.06.2014р. відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить про скасування рішення,мотивуючи тим,що суд порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,доводи апеляційної скарги та заперечення на неї,розглянувши матеріали справи,перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та заявлених вимог,колегія

суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2,суд дійшов правильного висновку про покладення на відповідача ОСОБА_3 обов*язку повернути борг та обґрунтовано виходив з вимог статті 1046 ЦК України ,яка передбачає,що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.ч. 1,3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Факт отримання коштів відповідачем підтверджується оригіналом розписки та поясненнями сторін в засіданні судової колегії,які визнали факт укладення договору позики на суму,яка вказана в розписці,а також факт повернення 26.12.2013р. частини боргу в сумі 6600 доларів США.

В порушення ст.526 ЦК України,яка передбачає принцип виконання забов*язання відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться,ОСОБА_3 не виконала взяті на себе забов*язання за договором позики в повному обсязі,тому порушене право позивача ОСОБА_2 підлягає судовому захисту.

Стягуючи на користь ОСОБА_2 еквівалент отриманої суми в іноземній валюті в розмірі ,суд правильно керувався ч.ч. 1,2 ст.533 ЦК України,відповідно до яких грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом .

Разом з тим, застосовуючи індекс інфляції,суд не врахував,що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні.

Встановивши,що ОСОБА_3 отримала в борг суму в іноземній валюті,суд безпідставно застосував індекс інфляції до суми боргу і задовольнив в цій частині позовні вимоги.

Крім того,із змісту розписки вбачається,що в позику була отримана ОСОБА_3 сума 10000 доларів США та взято забов*язання повернути 11000 доларів США.

В засіданні судової колегії сторони підтвердили,що 1000 доларів США - це визначена умовами договору сума за користування грошима.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи з наведеного,розрахунок суми,яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача полягає в наступному.

Сума боргу : 10000 доларів США - 6600 доларів США = 3400 доларів США,що за курсом НБУ (1 долар США = 10,58 грн.) складає 35972 грн.

За користування грошима - 1000 доларів США = 10580 грн.

3% річних за прострочення виконання забов'язання:

- з 01.11.2013р. по 26.12.2013р. - від 10000 доларів США : 105800 грн.х 3% : 365 днів х 55 днів = 478,27 грн.

- з 26.12.2013р. по 28.03.2014р. - від 3400 доларів США : 35972 грн. х 3 % 6 365 днів х 93 дня = 274,96 грн.

Таким чином,загальна сума стягнення складає - 47305,23 грн.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення чи неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи,що суд застосував норми матеріального права,які не підлягали застосуванню (щодо інфляції),а також погодився з вимогами позивача щодо помилкової суми стягнення, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи,рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати в сумі 880 грн.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.2,309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України,колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовільнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28.03.2014р. скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 37738,23 грн.

В позовних вимогах ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 880 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Н.В.Комаровська

Судді: В.М.Гончаренко

А.А.Калараш