Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Оніпко О.В., Собіна І.М.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

за участі: позивачів та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою підприємця ОСОБА_1 на рішення Острозького районного суду від 5 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживача та відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Острозького районного суду від 5 серпня 2015 року позов задоволено частково:

Стягнуто із підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 13 461, 94 гривні матеріальної шкоди і 1 000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто з підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 250 гривень матеріальної шкоди і 3 000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто з підприємця ОСОБА_1 243, 60 гривень судового збору.

У поданій на рішення суду апеляційній скарзі відповідач покликається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про неправильність застосування до спірних правовідносин норм ст.ст. 4, 6, 8 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки вимоги зазначеного Закону передбачають повний перелік обставин, за яких права споживача слід вважати порушеними, чим спростовуються доводи про реалізацію продукції неналежної якості.

Судом залишено без уваги відповідь Держспоживінспекції у Рівненській області від 03.12.2014 року №1850/01-19, звідки не вбачається встановлення факту порушення діями відповідача прав споживача. Вважає, що відносини повинні регулюватися положеннями ч. 1 ст. 688 ЦК України щодо обов'язку покупця повідомити про порушення умов договору купівлі-продажу у встановлений строк або в інший розумний строк, а також норм ст. 689 ЦК України щодо права покупця вимагати заміни товару.

На його думку, використані судом докази у справі оцінені з порушенням вимог закону, оскільки наклейка на баку є неналежним і недопустимим засобом доказування, показаннями свідків неможливо встановити, яким видом пального заправлявся автомобіль, а також хто із операторів провадив заправку. Не погоджувався і з розміром матеріальної шкоди позивачам та з актом виконаних робіт з технічного обслуговування.

Вважав, що його доводи підтверджуються змістом висновку №7494 судової автотехнічної експертизи.

Щодо розрахунку суми збитків із урахуванням неустойки, то його проведено з порушенням вимог закону, а неустойка відповідно до п. 3 ч. 9 ст. 8 Закону України "Про захист прав споживачів" нараховується лише у разі придбання товару неналежної якості, а не того виду товару. Нарахування інфляційних втрат і суми трьох відсотків річних не відповідають правилам ст. 625 ЦК України.

Так само при визначенні розміру моральної шкоди суд залишив поза увагою роз'яснення п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди", в зв'язку з чим не з'ясовувався факт заподіяння ОСОБА_3 моральних чи фізичних страждань. Доводи позивачів про наявність вини відповідача не ґрунтується на доказах, а висновок суду про це зроблено на припущеннях.

З наведених міркувань та з огляду на порушення норм ч. 3 ст. 213 ЦПК України просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності і обґрунтованості позову, оскільки відповідач як виконавець надав неякісні послуги із заправки автомобіля, що належить позивачу, внаслідок чого останньому було завдано матеріальної шкоди, які стягнуто із заподіювача шкоди на користь ОСОБА_3

Оскільки законодавство про захист прав споживачів передбачає нарахування неустойки за кожен день затримки усунення недоліків понад установлений строк, а ст. 625 ЦК України встановлює обчислення інфляційних втрат та суми трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, тому суд стягнув із відповідача на користь ОСОБА_3 зазначені кошти.

Понесені витрати за послуги евакуатора стягнуто із підприємця на користь ОСОБА_2

Встановивши факт завдання моральної шкоди, суд з урахуванням обставин справи зменшив її розмір, стягнувши із відповідача на користь ОСОБА_3 1 000 гривень, а на користь ОСОБА_2 - 3 000 гривень.

Проте з висновками про застосування відповідальності за порушення грошового зобов'язання погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 5 вересня 2014 року о 19 год. 45 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем "Mitsubishi Colt", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_2, з метою заправки пальним - бензином марки А-95 в'їхав на АЗС "Олас" №1 в м. Рівне по вулиці Київській, 108 "а", власником якої є відповідач як фізична особа - підприємець. Перед заправкою автомобіля пальним він особисто вказав оператору про вид і марку пального - бензин марки А-95, а також повторив це касиру автомобільної заправної станції при оплаті 489 гривень (а.с. 7, 8).

Після заправки автомобіля на відстані близько 5 км від АЗС "Олас" №1 в ході руху автомобіля вулицею Соломії Крушельницької в м. Рівне двигун автомобіля припинив роботу і зупинився. При повторному запуску двигун не спрацьовував.

6 вересня 2014 року автомобіль "Mitsubishi Colt" було доставлено евакуатором на авторизовану станцію технічного обслуговування автомобілів "Mitsubishi" ТОВ "Альтра Авто", де транспортний засіб перебував на ремонті до 13 вересня 2014 року. За послуги евакуатора ОСОБА_2 сплачено 250 гривень (а.с. 9).

При діагностиці автомобіля встановлено наявність невідповідної якості пального, яке також потрапило в мастило, про що свідчить збільшення максимально допустимого рівня мастила в картері, та вихід з ладу свічок запалювання. Під час ремонту здійснено необхідні процедури зі зливу невідповідного палива та промивки бака, промивки паливної магістралі, заміни паливного фільтра (оскільки фільтр розташований у нез'ємному картриджі паливного насоса і замінюється лише разом з ним), свічок запалювання, мастила і масляного фільтра, а також промивки форсунок (а.с. 10, 12).

Вартість ремонтно-відновлювальних робіт склала 7 294, 32 гривень, які сплачені ОСОБА_3 (а.с. 11).

30 вересня 2014 року підприємцем ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні письмової вимоги позивачів від 19 вересня 2014 року про відшкодування у п'ятиденний термін вартості ремонтно-відновлювальних робіт у сумі 7 294, 32 гривень, вартості пального у сумі 489 гривень, а також 250 гривень за послуги евакуатора.

Вважаючи, що їхні права як споживачів порушені відповідачем, позивачі у грудні 2014 року звернулися до суду з позовом до підприємця ОСОБА_1 про стягнення з останнього 7 783, 32 гривень матеріальної шкоди (7 294, 32 гривень понесених витрат за ремонтно-відновлювальні роботи + 489 гривень вартості пального) і 3 000 гривень моральної шкоди на користь ОСОБА_3 та 250 гривень матеріальної шкоди і 10 000 гривень моральної шкоди на користь ОСОБА_2

У ході розгляду справи ОСОБА_3 збільшив розмір своїх позовних вимог, остаточно вимагаючи стягнути з відповідача на його користь 13 461, 94 гривень, куди включено, крім 7 783, 32 гривень матеріальної шкоди, також і 1 471, 89 гривень неустойки за придбання товару неналежної якості, 4 011, 88 гривень інфляційних втрат, 194, 85 гривень суми трьох відсотків річних.

З такими вимогами повністю погодився і суд першої інстанції, зменшивши лише розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивачів.

Між тим, колегія суддів знаходить обґрунтованими доводи апеляційної скарги про безпідставність нарахування інфляційних втрат і суми трьох процентів річних.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договору чи на підставі закону, тому положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до відносин з приводу відшкодування шкоди в порядку Закону України "Про захист прав споживачів".

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення 4 011, 88 гривень інфляційних втрат і 194, 85 гривень суми трьох процентів річних підлягають відмові.

На увагу не заслуговують доводи відповідача про відсутність моральної шкоди, яка присуджена на користь ОСОБА_2

Так, згідно із п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частиною 1, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності справедливості.

Тобто факт заподіяння відповідачем моральної шкоди ОСОБА_2 вбачається безумовним.

З огляду на обсяг душевних страждань та з урахуванням принципів виваженості, розумності і справедливості розмір моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_2 відповідачем за обставин, наведених у рішенні, відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про неправильність застосування до спірних правовідносин норм ст.ст. 4, 6, 8 Закону України "Про захист прав споживачів" є необґрунтованими.

Так, пунктом 2 ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено порушення прав споживача, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Тобто право позивачів порушене продажем на їхню користь дизельного пального, волевиявлення на що вони не висловлювали, що при цьому призвело до припинення роботи двигуна в автомобілі і проведення в результаті цього оплатних ремонтно-відновлювальних робіт.

Тому в безпосередньому прямому причинному зв'язку перебувають неправомірні дії осіб, які перебувають у трудових відносинах з підприємцем ОСОБА_1, з негативними наслідками, що настали для позивачів.

Не можна погодитися і з доводами апеляційної скарги про хибність розрахунків суми неустойки, що суперечить вимогам п. 3 ч. 9 ст. 8 Закону України "Про захист прав споживачів".

Норми абз. третього ч. 9 ст. 8 Закону України "Про захист прав споживачів" вказують про те, що за кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару.

З урахуванням цих вимог закону та обставин справи судом правильно обчислено розмір неустойки у 1 471, 89 гривень (301 день затримки усунення недоліків Х (489 гривень : 100%)).

Не заслуговують на увагу і покликання відповідача про неврахування листа Держспоживінспекції у Рівненській області від 03.12.2014 року №1850/01-19, а також про регулювання спірних відносин нормами ч. 1 ст. 688 ЦК України і ст. 689 ЦК України, оскільки цей лист не є належним доказом, а викладений в ньому зміст жодним чином не підтверджує і не спростовує фактів.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України застосування норм матеріального права, які не підлягали застосуванню, є підставою для часткового скасування рішення і ухвалення в цій частині нового - про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Острозького районного суду від 5 серпня 2015 року частково скасувати.

ОСОБА_3 відмовити у задоволенні позову до підприємця ОСОБА_1 про стягнення 4 011, 88 гривень інфляційних втрат і 194, 85 гривень суми трьох процентів річних.

В решті рішення суду першої інстанції (про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 7 783, 32 гривень матеріальної шкоди, 1 471, 89 гривень неустойки за придбання товару неналежної якості, 1 000 гривень моральної шкоди та на користь ОСОБА_2 250 гривень матеріальної шкоди і 3 000 гривень моральної шкоди, а також в частині присудження судового збору) залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: