Справа №473/5818/14-ц 17.03.2015 17.03.2015 17.03.2015
Провадження №22-ц/784/766/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у першій інстанції Лузан Л.В.
Категорія 48 Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 березня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Орельській Н.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

представників відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_7 - ОСОБА_6

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 лютого 2015 року

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, визнання права власності на ? частку незакінченого будівництвом житлового будинку та земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, визнання права власності на ? частку незакінченого будівництвом житлового будинку та земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 жовтня 2004 року по 16 травня 2014 року.

Під час шлюбу ними за договором купівлі-продажу від 09 серпня 2007 року придбано 7/9 часток незакінченого будівництвом готовністю 78% житлового будинку АДРЕСА_1. Решта 2/9 частки цього об'єкту набуто у власність на підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від від 18 грудня 2007 року. Вказане нерухоме майно зареєстровано у Вознесенському МБТІ за ОСОБА_7

12 жовтня 2012 року відповідачем було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.0629 га за вищевказаною адресою.

Вважаючи вищевказане нерухоме майно спільною сумісною власністю подружжя, а також те, що вони не можуть дійти згоди щодо поділу спірного майна, позивачка просила провести поділ цього майна, визнавши за нею право власності на ? частку незакінченого будівництвом готовністю 78% житлового будинку АДРЕСА_1 та ? частку земельної ділянки площею 0.0629 га за цією ж адресою.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 лютого 2015 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_7 право власності по 1/2 частці незакінченого будівництвом готовністю 78 % житлового будинку АДРЕСА_1 за кожним з них. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на неправильне встановлення судом правовідносин, які виникли між сторонами, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, про відмову у задоволенні вимог у повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3, посилаючись на законність рішення суду першої інстанції, просить його залишити без змін, а в задоленні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, позивача та її представника, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 жовтня 2004 року, який рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 травня 2014 року розірвано ( а.с. 5).

За час шлюбу сторонами набуто у власність нерухоме майно, а саме: на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 09 серпня 2007 року між ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_7, останньому передано у власність незакінченний будівництвом жилий будинок, готовністю 78% з господарськими, побутовими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою м. Вознесенськ Миколаївської області, провулок Радіщева,3 .

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 грудня 2007 року за ОСОБА_7 визнано право власності на 2/9 частки цього майна.

І договір купівлі-продажу спірного майна, і рішення суду зареєстровані ОСОБА_7 в Вознесенському МБТІ.

Рішенням сесії виконавчого комітету Вознесенської міської ради №343 від 08 грудня 2011 року змінено адресу провулок АДРЕСА_1 на провулок АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Також ч.3 ст.386 ЦК України зазначено, що набуте подружжям за час шлюбу майно, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» ( далі- Постанова Пленуму ), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу ( ст.ст.60,69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати ( виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Суд першої інстанції, дійшов вірного висновку, що спірний об'єкт є спільною сумісною власністю подружжя, між тим, посилаючись на те, що право власності набуто на підставі цивільно-правових угод, не звернув уваги на час укладання такої угоди щодо 2/9 часток цього майна.

Як вищезазначалося, право власності на 2/9 частки спірного майна належить відповідачеві на підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 грудня 2007 року, яке є чинним. Із змісту цього судового рішення вбачається, що договір купівлі-продажу обумовленої частки спірного об'єкту було укладено відповідачем з ОСОБА_11 07 червня 2004 року, тобто до реєстрації шлюбу сторін.

Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним до шлюбу. А враховуючи роз'яснення, викладені у п. 24 Постанови Пленуму, таке майно не належить до спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, 7/9 часток спірного нерухомого майна є спільним майном подружжя, 2/9 частки - особистою приватною власністю ОСОБА_7

Як пояснила у суді апеляційної інстанції позивачка в період спільного проживання будинок було ними добудовано і у 2012 році вони до нього вселилися, але до цього часу він не введений в експлуатацію.

З врахуванням викладеного, у суду першої інстанції не було підстав вважати, що спільним майном подружжя є весь незакінченний будівництвом жилий будинок з господарськими, побутовими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою м. Вознесенськ Миколаївської області, провулок АДРЕСА_1 та проводити його поділ як цілого об'єкта.

А тому рішення в суду в цій частині на підставі п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає зміні, визнавши за ОСОБА_3 право власності на 7/18 часток ( ? частка від 7/9 часток) незакінченного будівництвом жилого будинку з господарськими, побутовими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою м. Вознесенськ Миколаївської області, провулок АДРЕСА_1, залишивши у власності ОСОБА_7 - 11/18 ( 2/9+7/18) часток цього будинку.

Посилання апелянта на те, що позивач не надала доказів про надання коштів на придбання спірного майна в період шлюбу є такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки ст. 60 СК України встановлено презумпцію виникнення права спільної сумісної власності майна, набутого подружжям за час шлюбу. Інше має бути спростовано належними і допустимими доказами тим із подружжя ( в даному випадку відповідачем), хто оспорює право спільної сумісної власності.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 грудня 2007 року встановлено придбання відповідачем всього житлового будинку, а отже він є особистою приватною власністю останнього не заслуговують на увагу, так як доказів в розумінні вимог ст.ст.59-60 ЦПК України придбання у власність всього будинку саме у червні 2004 року до суду відповідачем не надано.

В силу ст. 88 ЦПК України підлягає зміні рішення суду в частині розподілу судових витрат.Так, з врахуванням задоволених вимог з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати, а саме: 700 грн. судового збору ( за часткове задоволення вимог щодо поділу спірного об'єкту) та 500 грн. правової допомоги.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог щодо поділу земельної ділянки сторонами не оскаржувалося, тому в апеляційному порядку не переглядалося.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 лютого 2015 року в частині поділу та визнання права власності, судових витрат змінити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 7/18 часток незакінченного будівництвом жилого будинку з господарськими, побутовими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою м. Вознесенськ Миколаївської області, провулок АДРЕСА_1, залишивши у власності ОСОБА_7 11/18 часток цього будинку.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 700 ( сімсот) грн. судового збора та 500 ( п'ятсот) грн. витрат на правову допомогу.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий Судді: