Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/269/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Ябчик Н.М.
Доповідач Бубличенко В. П.
РІШЕННЯ

Іменем України

12.03.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - Бубличенко В.П.

суддів - Мурашка С.І.

Сукач Т.О.

при секретарі - Сегал О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Знам»янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 лютого 2014 року і

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Зазначав, що 26 вересня 2008 року в місті Знам»янка Кіровоградської області ОСОБА_5, який керував автомобілем ВАЗ-2107, в порушення Правил дорожнього руху допустив зіткнення з мотоциклом «Ява», яким керував він (позивач).

Під час дорожньо-транспортної пригоди він отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача, з яким ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах, 7269,27 грн. у відшкодування матеріальної шкоди і 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5

Рішенням Знам»янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 лютого 2014 року позов задоволено частково. Суд стягнув з відповідача на користь позивача 4079,27 грн. у відшкодування матеріальної шкоди і 14000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

ОСОБА_4 рішення суду не оскаржив.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_6, яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу представника ОСОБА_4, адвоката ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду у встановлених статтею 303 ЦПК України межах, а також обгрунтованість доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 26 вересня 2008 року ОСОБА_5, керуючи автомобілем ВАЗ-2107, державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по вулиці Героїв Сталінграда в місті Знам'янка, в порушення п.9.4 Правил дорожнього руху України, почав виконувати поворот ліворуч, з порушенням меж включення сигналу, включаючи покажчик повороту за 20 метрів до самого повороту, що призвело до того, що інші учасники дорожнього руху заздалегідь не були попереджені про його наміри, і в подальшому, в порушення вимог п.10.1 вказаних Правил, виконуючи безпосередньо маневр повороту, не переконавшись, що його дії будуть безпечними та не створять перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, почав його виконувати. Діючи з порушенням Правил дорожнього руху України, ОСОБА_5 без будь-якої на причини припинив подальший рух, не закінчивши поворот. В момент повної зупинки його автомобіля на середині проїзної частини відбулося зіткнення з мотоциклом «Ява» під керуванням позивача, який рухався в попутному напрямку. В результаті зіткнення позивач отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент спричинення. Внаслідок отриманих травм позивачу 14.04.2009 року безтерміново встановлено третю групу інвалідності.

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля, яким керував ОСОБА_5, є відповідач, який є суб'єктом підприємницької діяльності і здійснює послуги з перевезення.

Відповідно до трудового договору між працівником і фізичною особою, укладеного 23.09.2008 року між ОСОБА_5 та відповідачем, а також подорожнього листа службового легкового автомобіля 26.09.2008 року, ОСОБА_5, керуючи автомобілем ВАЗ-21070, державний номер НОМЕР_1, 26.09.2008 року, в день, коли сталася ДТП, виконував перевезення згідно з трудовим договором.

Частиною 1 ст.1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових).

Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови № 4 від 31.03.1995року " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснив, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах.

Встановивши, що автомобіль ВАЗ-2107, державний номер НОМЕР_1, яким під час ДТП керував ОСОБА_5 на підставі трудового договору, належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4 і використовувався ним як приватним підприємцем на відповідній правовій підставі для надання послуг з перевезення пасажирів, суд дійшов обґрунтованого висновку, що за шкоду, заподіяну з вини водія ОСОБА_5, має відповідати його роботодавець, ОСОБА_4

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що вироком Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.10.2011 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки із застосуванням ст.69 КК України, без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.75 КК Ураїни ОСОБА_5 було звільнено від призначеного покарання з випробувальним строком на три роки, з покладенням на нього обов'язків, передбачених ст.76 КК України. На користь позивача з ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди стягнуто 7629,27 грн. та моральної шкоди в сумі 20000 грн.

13.10.2011 року ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області вирок Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області відносно ОСОБА_5 скасовано, а провадження у справі закрито на підставі ст.376 КПК України у зв'язку зі смертю засудженого, яка настала 18.08.2011 року.

Під час розгляду цієї справи суд ухвалою від 24.09.2013 року залучив до участі у справі співвідповідачем Національну акціонерну страхову компанію «Оранта», проте рішення щодо цього відповідача не ухвалив і питання щодо наявності підстав для покладення відповідальності на страхову компанію за завдання позивачеві шкоди не обговорював.

Між тим, з наданої НАСК «Оранта» ксерокопії полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ВВ № 8056183 вбачається, що страхувальником згідно з цим полісом є лише ОСОБА_4 як власник автомобіля ВАЗ-2107, державний номер НОМЕР_1. Цивільно-правова відповідальність інших осіб за цим полісом не застрахована.

Наведене підтверджує правильність висновку суду про те, що ОСОБА_4 є особою, відповідальною за шкоду, завдану позивачеві внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія ОСОБА_5

Вина ОСОБА_5 у порушенні Правил дорожнього руху України, що спричинило зіткнення керованого ним автомобіля ВАЗ-2107, державний номер НОМЕР_1, і мотоцикла «Ява», державний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача, підтверджується висновками експертного автотехнічного дослідження обставин зіткнення вказаних транспортних засобів по матеріалам дослідчої перевірки ДТП від 06.10.2008 року, та судової автотехнічної експертизи по матеріалам кримінальної справи від 22.12.2008 року, які знаходяться в матеріалах кримінальної справи № 9-9937 по обвинуваченню ОСОБА_5 в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, які були досліджені колегією суддів апеляційного суду в судовому засіданні.

Позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди суд вирішив правильно, в розмірі витрат на лікування, які складають 4079,27 грн.

Вимоги щодо відшкодування витрат в розмірі 1390 грн. на відвідування позивача його родичами в лікарні в місті Кіровограді не ґрунтуються на доказах і не відносяться до витрат, понесених позивачем. Витрати в розмірі 1800 грн. на надання позивачеві правової допомоги при розгляді кримінальної справи не відносяться до шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідальним за відшкодування якої є відповідач.

Враховуючи наведене, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вказаних вимог. Рішення суду в частині відшкодування матеріальної шкоди відповідає обставинам справи і вимогам закону, тому підстав для його скасування чи зміни в цій частині відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України немає.

Проте, в частині відшкодування моральної шкоди рішення суду не в повній мірі відповідає обставинам справи, а тому є передбачені п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України підстави для зміни рішення в цій частині і збільшення розміру відшкодування моральної шкоди.

Пленум Верховного Суду України у п.3 постанови № 4 від 31.03.95року " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 вказаної постанови).

В матеріалах кримінальної справи № 9-9937 по обвинуваченню ОСОБА_5 в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, є висновок судово-медичної експертизи № 393 від 19.12.2008 року, який був досліджений колегією суддів апеляційного суду в судовому засіданні. З цього висновку вбачається, що під час ДТП позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми: відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку середнього ступеню, багатоосколковий перелам лобно-скроневої кістки, багатоосколковий перелам відростку правої ліктьової кістки з незначним зміщенням, перелам лонної кістки з права без зміщення, обширні садна правої сідничної області, стегна, забійна рама м'яких тканин правої скроневої області, правої ушної раковини, нижньої губи, правого ліктьового суглоба та правого передпліччя, забійні рани, садна правого колінного суглоба та правої частини тазостегнового суглоба, які відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент їх спричинення.

У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями позивач змушений був пройти тривалий курс лікування.

Зокрема, з 26.09.2008 року по 07.10.2008 року позивач знаходився на лікуванні у державному закладі «Відділкова лікарня станції Знам»янка ДП «Одеська залізниця»; з 07.10.2008 року по 20.10.2008 року - у нейрохірургічному відділенні Кіровоградської обласної лікарні, де йому було зроблено операцію з декомресивної трепанації черепа правої лобно-скроневої частини; з 20.10.2008 року по 27.10.2008 року - в травматологічному відділенні Кіровоградської обласної лікарні, де йому було зроблено операцію правої ліктьової кістки; з 04.12.2008 року по 23.12.2008 року - у відділенні нейрохірургії Кіровоградської обласної лікарні, де йому було зроблено третю операцію, що підтверджується історіями хвороби, дослідженими колегією суддів апеляційного суду в судовому засіданні.

Висновком МСЕК від 14.04.2009 року позивачеві була встановлена третя група інвалідності безтерміново. Йому протипоказана важка фізична праця з психоемоційними навантаженнями.

Наведене свідчить про те, що внаслідок отриманих ушкоджень позивач, якому на час дорожньо-транспортної пригоди виповнилося 19 років, зазнав тривалих фізичних і душевних страждань, позбавлений можливості вести звичайний спосіб життя, працювати за спеціальністю, займатися спортом.

Враховуючи наведене, а також те, що відповідач є особою, відповідальною за відшкодування шкоди, а не безпосереднім її заподіювачем, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути збільшено до 30000 грн.

Крім того, судом неправильно вирішено питання про судові витрати. Частково задовольняючи позовні вимоги майнового і немайнового характеру, суд зазначив у рішенні про залишення судових витрат по фактично понесеним, що законом не передбачено.

Згідно з ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України та підпунктів 1, 2 і 8 пункту 1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_4 має відшкодувати позивачеві 217 грн. судових витрат і сплатити в дохід держави 370,70 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 209, 307 - 309, 313 - 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Знам»янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 лютого 2014 року:

- в частині відшкодування моральної шкоди змінити, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 30000 (тридцять тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди;

-в частині розподілу судових витрат скасувати з ухваленням нового рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 217 (двісті сімнадцять) грн. судових витрат і в дохід держави 370 (триста сімдесят) грн. 70 коп. судового збору;

-в частині відшкодування матеріальної шкоди залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді