Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Дербенцевої Т.П.,

Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Башкіна Ірина Юріївна, Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування, свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності на квартиру у порядку спадкування за заповітом

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Башкіна І.Ю., Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування, свідоцтва про право на спадщину за законом.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2013 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року, провадження у справі закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

За п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, якщо є таке, що набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимоги та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Суд першої інстанції, із висновками якого погодився апеляційний суд, закрив провадження у справі з підстав п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, посилаючись на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2010 року вже вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Разом з тим, із рішення суду від 25 серпня 2010 року вбачається, що суд ухвалив рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання дійсним договору довічного утримання між нею та ОСОБА_8; визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 14 березня 1997 року; визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого 25 лютого 1999 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_9, який обґрунтовувався порушенням прав ОСОБА_3 як набувача за договором довічного дарування.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування, свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування державної реєстрації права власності відповідачів на квартиру, визнання права власності на квартиру у порядку спадкування за заповітом заявлено з підстав порушення прав позивача як спадкоємця за заповітом після смерті ОСОБА_8 Недійсність договору дарування ОСОБА_3 пов'язує із відсутністю волевиявлення спадкодавця на вчинення оспорюваного правочину з огляду на несправжність підпису дарувальника на ньому. Такі обставини не були предметом розгляду судом 25 серпня 2010 року, що свідчить про зміну підстав при зверненні із позовом у справі, яка переглядається.

Крім того, перевірку на тотожність позову 2010 року суди здійснили на підставі рішення суду у попередній справі, текст цієї позовної заяви у матеріалах справи відсутній.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню із передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

Т.П. Дербенцева

О.І. Євтушенко

В.І. Мартинюк