Справа № 521/6089/13-ц
Провадження № 2/521/2263/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання - Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та уточнивши позовні вимоги просили визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в частині в якій ОСОБА_5 заповів будинок АДРЕСА_1 та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщин видане ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 червня 1993 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_1. Від шлюбу у подружжя народилося дві доньки - ОСОБА_9 1994 року народження та ОСОБА_10, 1993 року народження. Подружжя з 1995 року по 2010 рік проживало за адресою: АДРЕСА_1, що належав на праві власності ОСОБА_7 1995 року ОСОБА_7 померла. За життя ОСОБА_7 заповіту не склала, від так спадкування після її смерті здійснювалося с порядку спадкування за законом.

Позивачі зазначають, що ОСОБА_8 прийняв спадщину у вигляді належній йому частини будинку АДРЕСА_1, що був власністю померлої матері, фактично вступив в володіння продовжуючи проживати у зазначеному будинку. Заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, до державної нотаріальної контори не подавав. Питаннями оформлення спадщини займався ОСОБА_5, чоловік померлої.

У 2006 році помирає ОСОБА_5. Позивачі зазначають, що ОСОБА_8 як йог син подає заяву про прийняття спадщини, але починає хворіти та не в змозі оформити спадщину. У 2012 році ОСОБА_8 помирає. За життя він не встиг оформити спадщину.

Проте позивачі зазначають, що ОСОБА_5 склав заповіт, відповідно до якого вказав спадкоємцем будинку АДРЕСА_1 доньку ОСОБА_12. Таким чином, у зв'язку з тим, що вони позбавлені законного права на спадкування 1/3 частину будинку, що був фактично прийнятий у спадок ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_7, у зв'язку з неправомірними діями ОСОБА_5, позивачі звернулися із зазначеним позовом до суду.

Неодноразово уточнювавши позовні вимоги вони просять суд визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в частині в якій ОСОБА_5 заповів будинок АДРЕСА_1 та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщин видане ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7.

Позивачі у судове засідання не з'явилися, проте надали клопотання у якому просили розглянути справу у їхню відсутність. Уточнені позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Відповідач і його представник у судове засідання не з'явилися, надали до суду заяву, у якій у задоволенні позовних вимог просили відмовити, справу розглянути у їхню відсутності.

По суті позовних вимог надали письмові заперечення, до змісту яких зазначають наступне.

Подружжя позивачів дійсно мешкало за адресою: АДРЕСА_1, але не з 1995 року, а з липня 1996 року по січень 2010 року, та проживання було не постійним, а періодичним. Окрім того, ОСОБА_8 не скористався своїм правом на звернення про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Після смерті батька, ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 надав до Пятої одеської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, проте отримала вмотивовану відповідь про відмову.

Відповідач зазначає, що будівництво по АДРЕСА_1 є не зданим до експлуатації та відсутні будь-які документи, що посвідчують право власності або право користування будинком чи земельною ділянкою. Окрім того, ОСОБА_4 зазначає, що неможливо визнати недійсним заповіт в частині де ОСОБА_5 заповідає ОСОБА_4 будинок АДРЕСА_1 на підставі відсутності такої частини в заповіті. На підставі викладено, відповідач просила у задоволенні позову відмовити

Відповідно до вимог ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розглячд справи за її відсутності.

З урахуванням заяв сторін про розгляд справи за їх відсутністю, згідно п.3. ч. 1 ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю сторін.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги виниклі обставини і підставами звернення в суд, надавши належну юридичну оцінку виниклим між сторонами по справі правовідносинам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів не підлягають задоволенню.

Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалась як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно п. 26, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Враховуючи обов'язок кожної сторони довести обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст.. 58, 59 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст..ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, судом встановлено, що в обґрунтування заявлених вимог, позивачами по справі не надано жодного доказу обставин викладених у позовній заяві.

Відповідно до листа П'ятої одеської державної нотаріальної контори вих.. № 900/2-07 від 10.04.2008 року зазначено, що після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року була заведена спадкова справі № 254/2006. Проте те, не являється можливим видати правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності (свідоцтво про право на спадщину), на підставі того, що житловий будинок АДРЕСА_1 не зданий до експлуатації.

Згідно інформації Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, стосовно об'єкта нерухомого майна - АДРЕСА_1 відомості у Реєстрі прав власності не нерухоме майно відсутні.

Суд не може погодитися з доводами позивачів про те, що вони вважають спірне домоволодіння спадковим майном та просять визнати себе спадкоємцями , так як відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкт нерухомості, в тому числі житловий будинок, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкодавець також не набуває права власності у порядку успадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку, спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Згідно п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСРС реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності.

Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.

Реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності.

У разі відмови в реєстрації будинку або домоволодіння за бажанням власника, така відмова повинна бути викладена у письмовій формі.

При відсутності правовстановлюючих документів, зацікавлена особа подає до виконкому місцевої Ради депутатів трудящих заяву про оформлення права власності на будинок або домоволодіння і видачу свідоцтва про це.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи, копія заяви про звернення до виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, заяви про оформлення права власності на будинок або домоволодіння і видачу свідоцтва про це або копія постанови про відмову в реєстрації права власності.

Також в матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_8 до нотаріальної контори та отримання вмотивованої відмови із зазначенням законних та обґрунтованих підстав.

Тобто у спадкодавця була можливість оформити право власності на спірний будинок, але вона цим правом не скористався.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 ще за життя ОСОБА_7. не були оформлені належним чином, відсутнє і спірне спадкове майно та право на ввід до експлуатації даного будинку.

Також суд вважає, що так як домоволодіння не було введено до експлуатації та не було отримано свідоцтво про право власності на нього - воно не є спадковою масою та не може бути успадковане позивачами.

Так, у заповіті ОСОБА_6 зазначено, що він заповітує усе своє майно ОСОБА_4.

Таким чином, стороною позивача не наданого жодного доказу, які б підтверджували, що ОСОБА_5 успадкував після смерті ОСОБА_7 спірний будинок АДРЕСА_1, який би в подальшому міг заповісти своїй дочці - ОСОБА_4, а від так суд приходить до висновку, про необґрунтованість заявлених вимог позивача та вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 392, 16, 317, 392, 1261, 1275 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 174, 208, 209, 212-215, 217 ЦПК України, п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСРС, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ