Справа № 158/346/15-ц Провадження № 22-ц/773/1480/15 Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О.К.
Категорія: 47 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Грушицького А.І., Завидовської-Марчук О.Г.,

при секретарі - Лимарі Р.С.,

з участю:

прокурорів - Оліферчук Н. П., Стасюка А. П.,

представника позивача та третьої особи - Багацького Є.Г.,

представника відповідача -ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом прокурора Ківерцівського району в інтересах держави в особі Державного підприємства «Мисливське господарство «Звірівське» до Ківецівської районної державної адміністрації, ОСОБА_3, реєстраційної служби Ківерцівського РУЮ Волинської області, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору відділ Держземагенства у Ківерцівському районі Волинської області, Державне агентство лісових ресурсів, про визнання недійсним та скасування розпоряджень Ківерцівської РДА, скасування та визнання недійсною державної реєстрації права власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки до земель державної власності, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Волинської області на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В лютому 2015 року прокурор Ківерцівського району Волинської області подав даний позов до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що ДП «МГ «Звірівське» звернулося до прокуратури з проханням вжити заходів для визнання протиправним та скасування розпоряджень Ківерцівської РДА, якими припинено право постійного користування підприємства частиною земельної ділянки площею 0,25 га та виділено у власність відповідачу ОСОБА_3

Прокурор посилався на те, що, після виготовлення належним чином документації та за розпорядженням Ківерцівської районної державної адміністрації на підставі державного акту від 19.12.2007 року ДП «МГ «Звірівське» здійснювало право постійного користування земельною ділянкою площею 3,7624 га, яка була виділена із земель Звірівського лісництва ДП «Ківерцівське ЛГ» (квартал 44) на території Звірівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області.

Рішенням сесії Ківерцівської районної ради №15/3 від 06.11.2012 року затверджено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж с. Звірів Звірівської сільської ради Ківерцівського району, яким включено у межі населеного пункту серед інших земельних ділянок і земельну ділянку площею 3,7624 га, яка знаходилася в постійному користуванні ДП «МГ «Звірівське».

20 вересня 2013 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1.

25.10.2013 року Ківерцівською райдержадміністрацією видано розпорядження №284 «Про припинення та вилучення частини земельної ділянки із постійного користування», згідно якого припинено право користування та вилучено частину земельної ділянки площею 0,25 га із постійного користування ДП «МГ «Звірівське», з подальшим наданням її у власність ОСОБА_3, та останньому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га у власність для обслуговування будівель і споруд.

Проект землеустрою 27.12.2013 року затверджено розпорядженням Ківерцівської РДА №352. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер та видано свідоцтво про право власності і зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на вказану ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Враховуючи наведені обставини та те, що Ківерцівською РДА прийнято рішення про відчуження земельної ділянки з перевищенням повноважень, без виключення її із земель Державного лісового фонду України, і вилучено із користування ДП «МГ «Звірівське» без відома держави в особі уповноваженого органу, а також без проведення обов'язкової державної експертизи проектів землеустрою щодо відведення земель лісогосподарського призначення, прокурор Ківерцівського району в інтересах держави в особі Державного підприємства «Мисливське господарство «Звірівське» просив з урахуванням уточнення позовних вимог визнати недійсними та скасувати розпорядження Ківерцівської РДА №284 від 25.10.2013 року «Про припинення та вилучення частини земельної ділянки із постійного користування», №352 від 27.12.2013 року «Про затвердження проекту землеустрою»; зобов'язати реєстраційну службу Ківерцівського районного управління юстиції Волинської області скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 9668782 від 30.12.2013 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку в с. Звірів Ківерцівського р-ну (кадастровий номер НОМЕР_1) та свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку серія та номер: 15696519 від 30.12.2013 року шляхом внесення запису про скасування державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку до Державного реєстру прав на нерухоме майно, а також просив зобов'язати ОСОБА_3 повернути цю земельну ділянку вартістю 70537,28 грн. до земель державної власності та визнати за ДП «МГ «Звірівське» право постійного користування зазначеною земельною ділянкою.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, перший заступник прокурора Волинської області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні представники прокуратури Волинської області і Ківерцівської районної прокуратури та представник позивача і третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог щодо предмета спору апеляційну скаргу підтримали з наведених у ній мотивів, просили рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги повністю, а представник відповідача ОСОБА_3 в суді заперечив апеляційну скаргу, пославшись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення залишити без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких порушень діючого законодавства при передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_3 допущено не було, оскільки райдержадміністрацією в межах її компетенції та у визначений законом спосіб із постійного користування ДП «МГ «Звірівське» вилучалась земельна ділянка 0,25 га, маючи цільове призначення земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, до земель запасу, та виділялась ОСОБА_3 для обслуговування належного йому на праві власності житлового будинку, що розміщений на цій ділянці.

Однак, колегія суддів з висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитись не може з огляду на наступне.

Суд встановив, що розпорядженням Ківерцівської РДА № 458 від 29 грудня 2005 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ДП «МГ «Звірівське» у постійне користування для обслуговування будівель і земель Звірівського лісництва ДП «Ківерцівське ЛГ» ділянку площею 3,8 га .

19.10.2006 р. за розпорядженням Ківерцівської РДА Волинської області № 375 було припинено ДП «Ківерцівське ЛГ» право користування земельною ділянкою площею 3,7624 га та рекомендовано ДП «МГ «Звірівське» посвідчити право постійного користування на дану земельну ділянку державним актом.

19.12.2007 р. Ківерцівською РДА Волинської області видано ДП «МГ «Звірівське» державний акт серії ЯЯ № 030785 на право постійного користування земельною ділянкою площею 3,7624 га з цільовим призначенням для обслуговування будівель і споруд, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 09 (а.с.64).

Рішенням сесії Звірівської сільської ради №16/2 від 28.09.2012 та розпорядженням Ківерцівської райдержадміністрації №437 від 12.10.2012 року погоджено, а рішенням сесії Ківерцівської районної ради №15/3 від 06.11.2012 затверджено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж с. Звірів Звірівської сільської ради Ківерцівського району, яким включено у межі населеного пункту земельні ділянки площею 1160,5895 га та затверджено територію села Звірів загальною площею 1523,7895 га.

Згідно даного проекту зміни меж населеного пункту земельна ділянка площею 3,7624 га, яка знаходиться в постійному користуванні ДП «МГ «Звірівське», включена у межі с. Звірів Ківерцівського району Волинської області.

Як вбачається з витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 20 вересня 2013 року на підставі свідоцтва про право власності серія та номер: 9725520, виданого 20.09.2013 р., та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 6072250 від 20.09.2013 р., зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1, загальною площею 86,9 кв.м (житловою площею - 45,6 кв.м (а.с.62-63, 76).

Ківерцівською райдержадміністрацією видано розпорядження №284 від 25.10.2013 року «Про припинення та вилучення частини земельної ділянки із постійного користування» (а.с. 48), згідно з яким припинено право постійного користування та вилучено із постійного користування на підставі державного акта серії НОМЕР_2 від 19.12.2007 року ДП «МГ «Звірівське» частину земельної ділянки площею 0,25 га, яка знаходиться на території Звірівської сільської ради Ківерцівського району, з подальшим наданням її у власність ОСОБА_3

ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га у власність для обслуговування будівель і споруд. Підставою для видачі вказаного розпорядження слугували заява директора ДП «МГ «Звірівське» ОСОБА_3 від 08.10.2013 року про припинення права постійного користування мисливського господарства земельною ділянкою та заява ОСОБА_3 від 08.10.2013 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою (а.с. 62, 65).

Проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,25 га за рахунок земель запасу с. Звірів Звірівської сільської ради Ківерцівського району, 27.12.2013 року затверджено розпорядженням Ківерцівської РДА №352 (а.с. 68). Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1, про що кадастровим реєстратором відділу Держземагенства в Ківерцівському районі 26.12.2013 року вчинено відповідний запис.

В подальшому, 30.12.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Ківерцівського районного управління юстиції зареєстровано за ОСОБА_3 право приватної власності на вказану земельну ділянку із зазначенням цільового призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 75).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 19 Земельного кодексу України за основним цільовим призначенням закріплює такі категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; також землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення та передбачає, що земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Згідно зі ст. 18 ЗК України категорії земель України мають особливий правовий режим.

Відповідно до ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Стаття 55 Земельного кодексу України відносить до земель лісогосподарського призначення землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Відповідно до частини першої статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт «ґ» частини четвертої статті 84 ЗК України).

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для заліснення (частина друга, третя статті 56 ЗК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (стаття 57 ЗК України у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, частина перша статті 17 ЛК України).

Стаття 57 ЛК України визначає порядок та умови зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання для житлової, громадської і промислової забудови провадиться переважно за рахунок площ, зайнятих чагарниками та іншими малоцінними насадженнями.

Відповідно до частини дев'ятої статті 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Судом встановлено, що ділянку площею 0,25 га вилучено з постійного користування та припинено право користування ДП «МГ «Звірівське» за згодою землекористувача для надання її у власність ОСОБА_3, який на той час перебував на посаді директора цього мисливського господарства. Згоду надано від імені державного підприємства «Мисливське господарство «Звірівське» всупереч наведеним вище нормам закону та Статуту даного підприємства, яким визначено, що майно підприємства та земля є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Будь-яке відчуження вказаного майна, що є державною власністю, здійснюється лише за погодженням з Органом управління майном, яким є згідно Статуту Державний комітет лісового господарства України (на даний час Державне агентство лісових ресурсів).

Відповідно до п.п.27, 36 Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого Указом Президента України № 458 від 13.04.2011 року виключно агентство вносить пропозиції щодо надання в користування мисливських угідь та припинення права користування ними органам, що приймають ці рішення, а також виконує функції з управління об'єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

Зазначена обставина не заперечувалась сторонами та підтверджена рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 26 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 про поновлення на роботі, яким йому відмовлено у позові та констатовано факт порушення ним п.п. «м» п.26 Контракту з керівником та п.п.5.2,5.4 Статуту підприємства, внаслідок чого його було звільнено за п.8 ст.36 КЗпП України (а.с.130-135).

Отже, надання згоди на вилучення ділянки у своїх інтересах відповідачем ОСОБА_3 від імені землекористувача державного підприємства «Мисливське господарство «Звірівське» без відповідного погодження з Державним комітетом лісового господарства України потягло за собою прийняття Ківерцівською державною адміністрацією незаконних розпоряджень, направлених на отримання ОСОБА_3 у приватну власність вказаної земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, відділом Держземагенства у Ківерцівському районі Волинської області та головним управлінням Держземагенства у Волинській області на підставі документів, розроблених та затверджених відповідними органами при передачі у постійне користування ДП «МГ «Звірівське», зроблено висновок, що відведення зазначеної земельної ділянки здійснювалось за рахунок земель лісового фонду (а.с.166-167, 171-172).

При вирішенні даного спору суд першої інстанції неповно з'сував усі обставини, що мають значення для справи.

З досліджених в суді апеляційної інстанції документів, що складають: Проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж с.Звірів Звірівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, та Проект землеустрою щодо розмежування земель державної та комунальної власності за межами населених пунктів на території Звірівської сільської ради, які затверджені у 2012 році, вбачається, що за даними, внесеними до експлікації розподілу земель за формами власності та категоріями земель, земельна ділянка площею 3,7624 га, до виділу з неї спірної частини, у користуванні ДП «МГ «Звірівське», яке визначено як сільськогосподарське підприємство, віднесена до земель сільськогосподарського призначення. А також вказано, що землі даного мисливського господарства саме такою ж площею належать до загальнозоологічного заказника місцевого значення «Зубр», з яких числиться забудованих земель - 1,9607 га та води - 1,8017 га, і зазначається, що заказник охороняється і утримується відповідно до вимог Закону України «Про природно-заповідний фонд України» з дотриманням заповідного режиму.

Разом з тим, з наданого на вимогу апеляційного суду витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.10.2015 року вбачається, що земельна ділянка, зареєстрована за ОСОБА_3 з кадастровим номером НОМЕР_1 із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та віднесена до категорії земель житлової та громадської забудови (вид використання В.02.01) з обмеженням у використанні щодо охоронної зони навколо (вздовж) об'єкта енергетичної системи площею 0,0213 га.

Ч.5 ст.20 ЗК України визначено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу (щодо земель фермерського господарства, особистих селянських господарств, для сінокосіння і випасання худоби, для садівництва, городництва, ведення підсобного господарства) .

Статтею 44 ЗК України передбачено, що до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об'єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об'єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва).

Відповідно до вимог ч.7 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. Така експертиза проведена не була.

Отже, при передачі у користування ДП «МГ «Звірівське», а в подальшому - у власність відповідача ОСОБА_3 спірної земельної ділянки зміна цільового призначення у встановленому законом порядку не проводилася, крім того, така земельна ділянка знаходилася під дією охоронного зобов'язання і являлася земельною ділянкою природно-заповідного фонду.

Однак, суду не надано належних та допустимих доказів, що вилучення ділянки та зміна цільового призначення земельної ділянки і передача у власність відповідачу відбулася у встановлений законом спосіб, тому, установивши зазначені обставини, колегія суддів прийшла до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову, оскільки спірна земельна ділянка була передана відповідачу у власність із порушенням вимог чинного законодавства.

Судом не враховано, що право розпорядження спірною земельною ділянкою належало Кабінету Міністрів України; рішення про відчуження спірної земельної ділянки, яка перебувала в державній власності, було прийняте райдержадміністрацією з перевищенням повноважень; жодних дій щодо розпорядження цією земельною ділянкою Кабінетом Міністрів України не вчинялось, тобто спірна земельна ділянка вибула з володіння власника - держави - поза його волею.

В оскаржуваному рішенні суд покликався на практику Європейського суду з прав людини, в яких виносились рішення на користь заявника, однак вони не можуть братись до уваги, оскільки не стосуються даного випадку. В даному спорі обставини справи є відмінними від тих, які наведені в рішеннях Європейського суду. В даній справі звернення прокурора спрямоване на задоволення суспільних потреб у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки з державної власності у приватну та повернення у державну власність землі, яка вибула з її власності незаконно і шляхом вчинення неправомірних дій. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п.54 рішення).

Отже, обставини справ «Федоренко проти України» і «Стретч проти Сполученого Королівства» та справи, яка переглядається, істотно різняться, а тому висновки щодо справедливої рівноваги між інтересами суспільства і особи в кожній з цих справ не можуть бути тотожними, а висновок Європейського суду з прав людини про порушення прав заявника не може бути безумовним прецедентом при розгляді справи, яка переглядається.

Посилання суду на те, що допущені органом державної влади порушення при вирішенні даного питання про передачу державного майна у власність особи не можуть бути безумовною підставою для порушення права власності особи - набувача є помилковими, так як суд не врахував, що вони були допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого набувача, що підтверджено судом.

Саме така правова позиція висловлена і у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року в справі № 6-92цс13.

Разом з тим, відповідно до ст. 120 ЗК України, на норми якої покликається представник відповідача ОСОБА_3 як на підставу відхилення апеляційної скарги у даній справі, встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Однак, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що до відповідача ОСОБА_3 від землекористувача -ДП «МГ «Звірівське» вищезгадана спірна земельна ділянка могла перейти лише на праві користування, а не на праві приватної власності.

Статтею ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст.16 ЦК України.

Згідно із п. п. 3, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право, а також визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно зі ст.21 ЗК України встановлено наслідки порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, якими є визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам та відмова в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

З огляду на наведені норми закону, позовні вимоги щодо скасування визнаних недійсними розпоряджень райдержадміністрації та зобов'язання відповідача повернути до державної власності земельну ділянку і визнання права постійного користування за позивачем на спірну ділянку не підлягають до задоволення.

Крім того, процедура скасування рішення про державну реєстрацію права власності здійснюється відповідно до Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року (далі - Порядок).

Згідно з п.2.6 Порядку для внесення записів про скасування державної реєстрації, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду, що набрало законної сили, про скасування рішення державного реєстратора.

Згідно із п. 35 Порядку ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141 державний реєстратор за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень оформляє свідоцтво про право власності на нерухоме майно, якому присвоюється індексний номер, фіксується дата та час його формування.

Державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі документів, визначених у ст. 19 Закону, у тому числі і на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке оформляє за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів, тобто перед прийняттям відповідного рішення.

Отже свідоцтво про право власності у даному випадку передує прийняттю рішення про державну реєстрацію права, при тому, що і оформлення свідоцтва, і оформлення рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку здійснювалося в комплексі у процесі розгляду заяви про державну реєстрацію права.

Отже, у зв'язку з наведеним, позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Для захисту порушених прав землекористувача ДП «МГ «Звірівське» слід визнати недійсним розпорядження Ківерцівської районної державної адміністрації у Волинській області №284 від 25.10.2013 року, визнати недійсним розпорядження Ківерцівської районної державної адміністрації № 352 від 27.12.2013 року, визнати недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_3, та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень права власності ОСОБА_3, а в решті рішення залишити без змін.

Підставами для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення відповідно до ст. 309 ЦПК України є : 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення неповно з'ясував всі обставини справи та порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а отже рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Волинської області задовольнити частково.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 серпня 2015 року в даній справі в частині визнання недійсними розпоряджень Ківерцівської районної державної адміністрації та свідоцтва про право власності на земельну ділянку і скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним розпорядження Ківерцівської районної державної адміністрації у Волинській області №284 від 25.10.2013 року "Про припинення та вилучення частини земельної ділянки із постійного користування".

Визнати недійсним розпорядження Ківерцівської районної державної адміністрації № 352 від 27.12.2013 року "Про затвердження проекту землеустрою".

Визнати недійсним свідоцтво про право власності, індексний номер: 15696519 від 30.12.2013 року, ОСОБА_3 на земельну ділянку в с. Звірів Ківерцівського району Волинської області (кадастровий номер НОМЕР_1).

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 9668782 від 30.12.2013 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку в с. Звірів Ківерцівського району Волинської області (кадастровий номер НОМЕР_1).

В решті рішення суду першої інстанції в даній справі залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді