АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2225/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 50, 52 Задорожній В. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівПальонного В. С. , Карпенко О. В.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 22 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Органи опіки і піклування Драбівської районної державної адміністрації Черкаської області, Гребінківської районної державної адміністрації Полтавської області, Золотонішківської сільської ради Драбівського району Черкаської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів ,-

в с т а н о в и л а :

17.06. 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа: Орган опіки і піклування Драбівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона є бабусею малолітнього - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який постійно проживав та проживає з нею.

Позивач ОСОБА_6 зазначає, що матір'ю дитини є її дочка - ОСОБА_9, яка постійно доглядала, виховувала та утримувала сина, але ІНФОРМАЦІЯ_6 вона померла внаслідок хвороби.

Батьком її онука є відповідач ОСОБА_7, який постійно ухиляється від виконання своїх обов'язків, не забрав сина з полового будинку, з моменту народження онука жодного дня про нього не піклувався та не займався його вихованням і розвитком, не надавав матеріальної допомоги.

Позивач посилається, що відповідач ОСОБА_7 ніде не працював, а тому матеріально сім'ю не забезпечував. Після народження сина і припинення шлюбних стосунків з померлою донькою він не відвідував сина та не займався його розвитком. Так як відповідач ухиляється надавати матеріальну допомогу на утримання онука, добровільно не надає таку допомогу, з метою захисту інтересів дитини, ОСОБА_6 змушена звернутися до суду з даним позовом і просила стягувати з відповідача ОСОБА_7 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини середньомісячного заробітку на дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття; позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Ухвалою Драбівського районного суду Черкаської області від 26 червня 2015 року залучено до справи як третіх осіб, які не заявляють самостійних позовних вимог щодо предмету спору - Золотонішківську сільську раду Драбівського району Черкаської області та орган опіки та піклування Гребінківської районної державної адміністрації Полтавської області.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 22 липня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6, мешканки АДРЕСА_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 червня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подала на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення судом ухвалено з порушенням норм процесуального права, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Просить скасувати рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 22 липня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким в повному обсязі задовольнити вимоги по суті заявленого позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представників сторін, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення, та задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення аліментів на користь позивача на утримання неповнолітнього ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив з того, що на час винесення рішення неповнолітня дитина перебуває на утриманні позивача і потребує матеріальної допомоги, а відповідач як батько дитини, який зобов'язаний утримувати сина, матеріальної допомоги не надає, тому суд ухвалив рішення про стягнення аліментів на користь позивача на утримання дитини в розмірі 1/ 4 частини з всіх видів доходів відповідача до повноліття дитини щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку .

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача щодо неповнолітнього сина, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в останні роки не міг відвідувати дитину, оскільки з 25 травня 2012 року по 17 лютого 2015 року відбував покарання за вчинення злочину у виправній установі для осіб, засуджених до обмеженням волі, що підтверджується копією вироку та матеріалами справи, що суд вважав є об'єктивною причиною невиконання батьківських обов'язків відповідачем в період відбуття покарання, тому за умови сплати ним аліментів, достатніх підстав стверджувати про умисне ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідачем на даний час немає. Суд також послався на висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача, враховуючи даний висновок, та ті обставини, що однією із причин невідвідування дитини після її народження є конфлікт відповідача із позивачем та членами її родини, що не заперечується сторонами. Наявність судимостей у відповідача не може бути підставою для припинення природного зв'язку батька з сином.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважаючи дані висновки обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що згідно даних свідоцтва про народження від 17 серпня 2010 року відповідач ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, а ОСОБА_9 є його матір'ю.

Згідно даних свідоцтва про шлюб від 20 квітня 2010 року на час народження дитини - ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Згідно даних свідоцтва про смерть від 23 березня 2015 року серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_9 померла.

Судом першої інстанції достовірно встановлено та підтверджено показами свідків, що на неповнолітній ОСОБА_8 зареєстрований та проживає із позивачем ОСОБА_6 і перебуває на її утриманні, яка є його бабою та є матір'ю померлої ОСОБА_9, що також підтверджується довідками Золотонішківської сільської ради № №105, 106, 107 від 01 квітня 2015 року та № 147 від 22 квітня 2015 року.

Так як онук ОСОБА_6 - ОСОБА_8 проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, оскільки відповідач ОСОБА_7 вихованням сина не займається і не надає кошти на його утриманням, позивач звернулася до суду із даним позовом, який судом першої інстанції було задоволено частково та стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_8, при цьому відмовлено у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_8, з чим не погоджується позивач ОСОБА_6

В частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення аліментів рішення суду сторонами не оскаржується в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Пунктами 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до роз'яснень абзацу 2 пункту 18 вказаної Постанови Пленуму, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей), і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

З огляду на викладене, можливо зробити висновок про те, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_7 щодо його неповнолітнього сина - ОСОБА_8, дійшов правильного висновку, оскільки, судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що відповідач в останні роки не міг відвідувати дитину, оскільки з 25 травня 2012 року по 17 лютого 2015 року відбував покарання за вчинення злочину у виправній установі для осіб, засуджених до обмеженням волі, а тому ця обставина є об'єктивною причиною невиконання батьківських обов'язків відповідачем в період відбуття покарання. Також судом першої інстанції встановлено, що однією із причин невідвідування дитини після її народження є конфлікт сторін, оскільки між відповідачем та родиною позивача виникли неприязнені відносини, що не заперечують обидві сторони.

Згідно даних висновку служби у справах дітей Гребінківської РДА від 06 липня 2015 року № 01-25/269 про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_7, служба у справах дітей, на підставі проведеної перевірки, не вбачає підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 відносно його малолітнього сина - ОСОБА_8

Згідно даних акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї ОСОБА_7, затвердженого начальником служби у справах дітей Гребінківської РДА 06 липня 2015 року, побутові умови для виховання та розвитку дитини створені належні.

За таких обставин доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Колегія суддів також вважає, що не підлягають до задоволення доводи апелянта про те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки із апеляційної скарги вбачається, що наведені апелянтом доводи щодо позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_8 є аналогічними її доводам, які були викладені в позовній заяві та її поясненнях під час розгляду справи в суді першої інстанції, яким судом першої інстанції дано належну оцінку.

Нових доводів та обставин, які б слугували підставою для скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про позбавлення батьківських прав та їх задоволення апелянт не навела, як і не надала належних та допустимих доказів, які б слугували підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта носять суб'єктивний характер, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 22 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Органи опіки і піклування Драбівської районної державної адміністрації Черкаської області, Гребінківської районної державної адміністрації Полтавської області, Золотонішківської сільської ради Драбівського району Черкаської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :