Справа № 463/5297/13 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/783/1143/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Копняк С.М., Савуляка Р.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представників ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, третьої особи - Львівського комунального підприємства «Дім», про відшкодування шкоди завданої внаслідок залиття квартири, -

в с т а н о в и л а:

16 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернулась в суд з вищезазначеним позовом, який неодноразово уточнювала, в кінцевому просила стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 17 324 грн. матеріальної шкоди і 3 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позову посилалася на те, що є власником квартири АДРЕСА_1. Внаслідок самовільного втручання відповідача ОСОБА_4 в систему центрального опалення 04.10.2013 року, у зв'язку із протіканням з'єднань трубопроводів опалювальної системи у квартирі АДРЕСА_2, що розташована над її квартирою, мало місце залиття приміщень її квартири № 49, зокрема трьох житлових кімнат, коридору, відбулось вздуття паркету, пошкодження меблів. Крім матеріальної шкоди їй завдано моральної (немайнової) шкоди, яку оцінює в 3 000,00 грн., оскільки пережила нервовий стрес спричинений залиттям квартири, погіршенням житлових і побутових умов, втратою естетичного вигляду квартири. Споглядання квартири в стані після залиття, переживання за пошкоджене майно, спричинило їй вкрай негативні емоції, хвилювання, моральні страждання.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 17324 (сімнадцять тисяч триста двадцять чотири) гривні матеріальної шкоди спричиненої внаслідок залиття квартири.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 229 грн. 40 коп.

В решті позовних вимог відмовлено у зв'язку з їх безпідставністю.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_4 ОСОБА_5, вважає його незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що акт ЛКП «Дім» від 07.10.2013 року, на який суд першої інстанції посилається як на підставу для задоволення позовних вимог, складений з порушенням встановленого порядку, що в свою чергу підтверджує неможливість посилання на нього як на доказ у справі у звязку із його недопустимістю в силу ч. 1 ст. 59 ЦПК України. Звертає увагу на те, що ОСОБА_2 в позовній заяві просила суд призначити будівельно-технічну експертизу у справі та вважає, що відповіді ЛКП «Дім» не можуть бути допустимими доказами наявності вини апелянта у залитті квартири. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведення факту наявності причинно-наслідкового звязку між діями ОСОБА_4 та залиттям квартири позивачки. Крім цього, судом першої інстанції не надано правової оцінки доказам, що містяться у матеріалах справи та дають підстави визнати вимоги позивачки до ОСОБА_4 необґрунтованими. Посилається на те, що позивачка просила суд стягнути на свою користь вартість спричиненої матеріальної шкоди солідарно з апелянта та іншого відповідача, однак суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні жодним чином не обґрунтовує своєї позиції щодо стягнення вартості спричиненої матеріальної шкоди виключно з апелянта. Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2014 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представників ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Ухвалюючи рішення у цій справі, суд першої інстанції на вищевказані положення закону уваги не звернув, на порушення вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, чим допустив порушення норм процесуального права.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 являється власником квартири АДРЕСА_3 (а.с. 9).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не обгрунтувавши своє рішення послався лише на акти та відповіді ЛКП «Дім», зокрема зазначив наступне: з долученого до матеріалів справи акту ЛКП «Дім» (а.с. 7), комісією зафіксовано факт залиття квартири позивачки в приміщеннях житлових кімнат мешканцями квартири АДРЕСА_4; актом ЛКП «Дім» (а.с. 112) у складі головного інженера та майстрів дільниць, встановлено, що мешканці квартири АДРЕСА_4 самовільно змінили конструктивні елементи системи теплопостачання, а саме, демонтували металеві труби та перемички системи теплопостачання та встановили на їх місці пластикові, а також частково обмежили доступ до системи теплопостачання шляхом встановлення цегляних та пінопластових перегородок; згідно долучених до матеріалів справи відповідей ЛКП «Дім» (а.с. 142-143) вбачається, що залиття відбулось через втручання в систему центрального опалення у квартирі АДРЕСА_4. Крім того, повідомлено, що залиття відбулось внаслідок перевключення стояка опалення у квартирі № 57 даного будинку.

Однак погодитись з такими доводами районного суду не можна з огляду на наступне.

Суд першої інстанції залишив поза увагою те, що вищезазначені акти про залиття квартири не відповідають вимогам п. 2.3.6. «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76, оскільки в них не зазначене місце розташування квартири, яку було обстежено на предмет залиття; при складанні акту не був встановлений характер залиття і його причини; акт про залиття квартири (а.с. 7) складався без присутності головного інженера виконавця послуг, слюсаря-сантехніка, представника власника будинку, будинкового комітету, позивача і відповідача, в акті відсутні висновки і рекомендації комісії, в акті не вказана дата виникнення залиття. Наступні акти (а.с. 112, 113) складені як і попередній - з порушенням вимог вказаних вище Правил, проте в присутності головного інженера.

Крім того, в силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка просила суд: з метою забезпечення доказів, в порядку ст. 133 ЦПК України, призначити судово-будівельну експертизу на предмет визначення розміру заподіяної матеріальної шкоди спричиненої залиттям її квартири (а.с. 3-4), проте суд першої інстанції навіть не ставив на обговорення дане клопотання.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2008 від 29 жовтня 2015 року, проведеної на виконання ухвали Апеляційного суду Львівської області від 18 травня 2015 року, вбачається, що причиною залиття квартири АДРЕСА_1, що відбулось 04 жовтня 2013 року, було неякісно виконані роботи працівниками ЛКП «Дім» сантехнічні роботи по заміні ділянки внутрішньо будинкового стояка центрального опалення між квартирою № 57 та квартирою № 53 (а.с. 227-229).

Таким чином, зважаючи, що судова будівельно-технічна експертиза була призачена Апеляційним судом за клопотанням представника відповідача ОСОБА_4, останній довів, що шкода завдана позивачці ОСОБА_2 не з його вини, а тому відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України ОСОБА_4 звільняється від її відшкодування.

Статтею 119 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Однак, ОСОБА_2 у своїй позовній заяві визначила Львівське комунальне підприємство «Дім» (фактичного винуватця заподіяної їй залиттям квартири матеріальної шкоди) - третьою особою, яка за своїм процесуальним становищем не є субєктом матеріально правових відносин, не користується правами сторін і не несе їх обовязків, а тому суд не вправі поширювати на третіх осбі, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, матеріально-правові наслідки вирішення позову та покладати обовязок виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Якщо таке клопотання не заявлено, суд має відмовити у позові по суті.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої внаслідок залиття квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно вимог ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв'язку з вищенаведеним до стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 підлягає 1597,80 грн. понесених ним витрат, які складаються з 121,80 грн. - за подання апеляційної скарги та 1476,00 грн. - вартість проведення судової будівельно-технічної експертизи № 2008 від 29 жовтня 2015 року, що підтверджено документально (квитанції - № 63 від 05.12.2014 року та № 67 від 30.07.2015 року).

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п.п. 1, 3; 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, третьої особи - Львівського комунального підприємства «Дім», про відшкодування шкоди завданої внаслідок залиття квартири відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_4 оплачені ним судові витрати в сумі 1 597,80 грн. (одна тисяча пятсот девяносто сім гривень 80 копійок).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_9