Провадження №22-ц/784/1642/15
Головуюча першої інстанції: Гуденко О.А..
Категорія 27 Доповідач апеляційної інстанції: Галущенко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

06 липня 2015 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Серебрякової Т.В. Лисенка П.П.

із секретарем

судового засідання: Романенко Ю О..

з участю

позивача - ОСОБА_2

апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» далі - ПАТ «Дельта Банк» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.05.2015 р. у справі за

позовом

ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ( далі - ПАТ «Дельта Банк» або Банк) про повернення вкладу та відшкодування збитків і моральної шкоди,

встановила:

19.12.2014 р. ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ«Дельта Банк» про повернення вкладу, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Позивач зазначав, що 04.09.2014 р. він уклав з Банком договір про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів.

За умовами договору Банк відкрив йому поточний рахунок № НОМЕР_1 для зарахування коштів у іноземній валюті Євро та видав міжнародну платіжну картку MASTER CARD

За користування внесеними на поточний рахунок коштами Банк зобов'язався сплачувати проценти відповідно до діючих на час укладення договору Тарифів.

29.08.2014 р. він уклав з Банком другий договір про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів.

За умовами другого договору Банк відкрив йому поточний рахунок № НОМЕР_2 для зарахування коштів у іноземній валюті долар США та видав міжнародну платіжну картку MASTER CARD.

В подальшому він уклав два договори банківського вкладу (депозиту) «Лояльний»

Зокрема, 04.09.2014 р. ним укладено з Банком договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний», з відкриттям вкладного ( депозитного ) рахунку № НОМЕР_3, куди з поточного рахунку перераховано кошти у розмірі 500 євро строком до 04.10.2014 р. під 7, 25 відсотків річних.

Того ж дня укладено другий договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний», з відкриттям вкладного ( депозитного) рахунку № 0055, куди з поточного рахунку перераховано кошти у розмірі 500 дол. США строком до 04.10.2014 р. під 9,25 відсотків річних.

15.08.2014 р. він поповнив доларовий поточний рахунок № НОМЕР_2 коштами у розмірі 250 дол. США..

Договори не містять умов щодо обмеження строку повернення коштів внесених за договорами.

12.12.2014 р. йому видано з доларового депозиту 150 дол. США.

Станом на 12.12. 2014 р. на його рахунках були розміщені кошти у розмірі 500 євро та 600 дол. США, а також нараховані відсотки 7,08 євро та 16, 19 дол. США.

Його спроби отримати усі наявні кошти готівкою одноразово з допомогою платіжного електронного засобу або через каси Банку виявилися марними через відсутність готівкових коштів.

Зазначене підтверджується випискою з поточного рахунку та касовими чеками з відповідними повідомленнями.

Посилаючись на порушення умов договорів позивач просив про стягнення на його користь боргу у розмірі 500 євро та 600 дол. США, також відсотки -7,08 євро та 1619 дол. США коп. пені у розмірі три відсотки річних та збитки матеріального і нематеріального характеру у розмірі трьох відсотків від суми вкладу, а усього 30 євро та 36 дол. США.

. Крім того, позивач вимагав відшкодування судових витрат на судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.05.2015 р. постановлено про задоволення позову частково та стягнення з Банку на користь позивача залишків коштів на депозитних рахунках у розмірі 619 дол. США та 9.039 євро.

Цим же рішенням ухвалено про відшкодування державі судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. за рахунок Банку.

В задоволенні вимог про стягнення пені, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення його прав, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації банку.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах оскарження, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Згідно з приписами ст. 5 ЦК України суд вирішує цивільно-правовий спір у відповідності до норм права, які діяли на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до вимог статей 1066, 1068, 1070-1071, 1074 ЦК України за договором банківського рахунку Банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий вкладнику грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

За користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку або законом.

Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Таке ж застереження щодо обмеження прав клієнта або вкладника встановлено і ст. 59 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Зокрема частиною другої зазначеної статті передбачено, що зупинення видаткових операцій за рахунками юридичних або

фізичних осіб здійснюється лише в разі накладення арешту

відповідно до частини першої цієї статті, крім випадків,

передбачених Законом України "Про запобігання та протидію

легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або

фінансуванню тероризму" ( 249-15 ). Зупинення видаткових операцій

здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків,

коли арешт накладено без встановлення такої суми.

З матеріалів справи вбачається, що укладені сторонами договори про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів ( а.с.12,13) не містить обмежень щодо строків повернення коштів власника поточного рахунку.

Договори банківського вкладу (депозиту) ( а.с.-14, 15 ) невід'ємною частиною яких є Правила банківського обслуговування фізичних осіб, також не містили таких обмежень права вкладника.

07.11.2014 р. позивач подав заяву про повернення коштів з рахунку, але Банк відмовився від виконання цього розпорядження клієнта ні через касу, ні шляхом використання платіжної картки.

При цьому з наданих суду витягів з рахунків вкладника вбачається, що на його рахунках містяться кошти на суму 619, 19 дол. США та 9,39 євро.

Зазначені кошти є заблокованими на рахунках. ( а. с. - 62, 62 зворот). Встановлене свідчить про відсутність у вкладника реальної можливості щодо отримання цих коштів.

Суд повно та всебічно дослідив зазначені обставини справи, дав належну юридичну оцінку наявним доказам, дійшов правильного висновку про задоволення вимоги щодо повернення коштів вкладника, правильно виходячи з відсутності доказів наявності у Банку права на обмеження видаткових операцій з рахунку фізичної особи.

Обмеження встановлені постановою Національного Банку №540 від 29.08.2014 р. ( з наступними змінами) стосуються Банківських установ та не можуть служити законними підставами для обмеження прав фізичних осіб - вкладників та власників банківських рахунків щодо повернення належних їм коштів за першою вимогою.

Обґрунтовано судом відхилені заперечення відповідача щодо застосування обмежень, передбачених ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки депозитні договори припинили свою дію 03.12.2014 р., в той час, як Тимчасова адміністрація банку почала діяльність з 03.03.2015р.

Також не можуть бути враховані додаткові посилання відповідача на факт отримання коштів вкладником у національній валюті після ухвалення рішення 11.06.2015 р., оскільки апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення на час його ухвалення.

При цьому виключається можливість подвійного примусового стягнення коштів, які перебували на поточних рахунках ОСОБА_2,

адже вкладник використав своє право на повернення еквіваленту вкладених коштів разом з нарахованими відсотками, шляхом отримання їх у національній валюті і тим самим рішення суду фактично є виконаним.

Інші доводи апелянта висновків суду не спростовують.

Враховуючи встановлене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.05.2015 р. - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: Т.В. Серебрякова

П.П.Лисенка