У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до Чернівецької міської ради, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове майно; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Чернівецької міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 12 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним вище позовом, у якому просила визнати за останнім право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,05 га з цільовим призначенням для введення садівництва, яка розташована по АДРЕСА_1 у садівничому товаристві «Буковинський сад» у м. Чернівці.

На обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, після смерті якого єдиним спадкоємцем є його неповнолітній син - ОСОБА_4 Спірна земельна ділянка належала померлому на підставі рішення Чернівецької міської ради від 24 грудня 2008 року № 788 «Про передачу земельних ділянок безоплатно у власність членам садівничих товариств для введення садівництва» та додатку № 1 до цього рішення. Під час звернення до приватного нотаріуса щодо відкриття та реєстрації спадкової справи стало відомо, що для отримання свідоцтва про прийняття спадщини необхідно надати оригінали правовстановлюючих документів на належне померлому ОСОБА_6 спадкове майно. Однак таких документів вона не має, у зв'язку з чим звернулася до суду за захистом.

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що вона проживала однією сім'єю із ОСОБА_6 з червня 2007 року до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1, несла всі витрати по його похованню, а тому просила встановити факт проживання однією сім'єю з померлим ОСОБА_6 з 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 як чоловіка з дружиною та визнати спірну земельну ділянку спільним сумісним майном подружжя, визнати за нею право власності на 3/6 частки земельної ділянки як частки у спільному сумісному майні подружжя, визнати за нею право власності на 2/6 частки земельної ділянки як за спадкоємцем четвертої черги за законом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 5 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 як спадкоємцем за законом право власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,05 га з цільовим призначенням для введення садівництва, яка розташована у садівничому товаристві «Буковинський сад» у м. Чернівці, після смерті ОСОБА_6 Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Встановлено факт, що має юридичне значення, - проживання однією сім'єю ОСОБА_6 та ОСОБА_5 без шлюбу на день смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 12 лютого 2015 року рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 та позов ОСОБА_5 задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_6 та ОСОБА_5 без шлюбу у період з серпня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини, а за ОСОБА_5 право власності на 1/6 частини земельної ділянки НОМЕР_1 площею 0,05 га з цільовим призначенням для введення садівництва, яка розташована по АДРЕСА_1 у садівничому товаристві «Буковинський сад» у м. Чернівці, як спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_6

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 та частково позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що неповнолітній син ОСОБА_4 є єдиним спадкоємцем за законом, а ОСОБА_5 довела факт проживання її та ОСОБА_6 однією сім'єю без шлюбу на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1.

Скасовуючи рішення районного суду та постановляючи нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 та позову ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції виходив із того, що на час відкриття спадщини було два спадкоємці за законом: неповнолітній син ОСОБА_4 та мати померлого ОСОБА_6 Факт проживання однією сім'єю ОСОБА_6 та ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу у період з серпня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується належними та допустимими доказами. Померлий ОСОБА_6 особисто розрахувався за придбаний садовий будинок, а тому ОСОБА_5 не довела, що брала участь у придбанні садового будинку та не довела, що спірна земельна ділянка є об'єктом права спільної сумісної власності. Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що задоволенню підлягає позовна вимога ОСОБА_5 про визнання за нею права власності на 1/6 частки спірної земельної ділянки, як на частину частки матері спадкодавця ОСОБА_7, яка відмовилася від своєї частки на її користь.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 5 червня 2009 року йому на праві власності належала земельна ділянка, площею 0,0500 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка розташована по АДРЕСА_1. Після його смерті у визначений законом термін спадщину прийняли шляхом подання заяви до нотаріальної контори його неповнолітній син ОСОБА_4 та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_5 Мати померлого ОСОБА_7 відмовилася від спадщини за законом після смерті сина ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5 в частині визнання за нею права власності на Ѕ частини спірної земельної ділянки у порядку спадкування за законом, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємця попередньої черги.

Розпискою про передачу коштів за садовий будинок та рішенням про прийняття в члени товариства ОСОБА_6 встановлено, що померлий особисто розрахувався за придбаний садовий будинок, а ОСОБА_5 не довела, що брала участь у придбанні садового будинку, та не довела, що спірна земельна ділянка є об'єктом права спільної сумісної власності.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання за нею права власності на 3/6 частки спірної земельної ділянки, як частки спільного сумісного майна подружжя. При цьому, розписка про передачу коштів та відповідне рішення про прийняття у члени кооперативу не спростовують можливої участі ОСОБА_5 у придбанні спірної земельної ділянки.

Крім того, суд апеляційної інстанції задовольнив вимогу в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/6 частки спірної земельної ділянки як на частину частки матері померлого ОСОБА_7, яка відмовилася від своєї частки на ії користь.

Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно із ч. 5 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Судом апеляційної інстанції не було мотивовано, з яких саме підстав суд задовольнив вимогу ОСОБА_5 про визнання за нею права власності на 1/6 частини спірної земельної ділянки, оскільки суд не дійшов висновку, що ОСОБА_5 є спадкоємицею четвертої черги і взагалі має право на спадкування за законом. Крім того, відмова від прийняття спадщини є беззастережною та безумовною, а тому судом не було обґрунтовано висновку про те, що ОСОБА_5 має право на частку від частини спадщини у розмірі 1/6 частки спірної земельної ділянки. Судами установлено, що до складу спадкової маси входить земельна ділянка, розташована по АДРЕСА_1 у садівничому товаристві «Буковинський сад» м. Чернівці, спадкоємцями за законом є мати та син померлого, а тому їх частки є рівними у спадкуванні. Оскільки мати померлого має право на спадкування за законом на Ѕ частини спірної земельної ділянки або 3/6 частини та яка відмовилася від своєї частки у спадщині на користь ОСОБА_5, а відмова від спадщини є беззастережною та безумовною, тому суду слід було вирішити вимоги щодо усієї частки спадщини ОСОБА_7, а не частини.

Апеляційний суд розглянув справу з порушенням вимог ст. ст. 212-214, 311-316 ЦПК України, а тому ухвалене апеляційним судом рішення не відповідає вимогам процесуального законодавства.

Оскільки апеляційним судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 12 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик