АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 23 червня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року Банк звернувся із позовом до відповідача, на обґрунтування якого зазначив, що 18 березня 2010 року між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов, укладений договір складається із заяви, Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів.

Відповідач не виконав зобов'язань за кредитним договором, тому, позивач просив стягнути на свою користь із відповідача 47655,34 грн. заборгованості за кредитним договором, яка складається із:

- 25423,54 грн. - заборгованість за кредитом;

- 18886,31 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 600,00 грн. - заборгованість за пенею і комісією за користування кредитом;

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 2245,49 грн. - штраф (процентна складова), а також просив стягнути 476,55 грн. судових витрат. (а.с.1-42)

Заочним рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 23 червня 2015 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТКБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 47655,34 грн., а також 476,55 грн. судового збору. (а.с.57-59)

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 07 вересня 2015 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 23 червня 2015 року залишено без задоволення. (а.с.99-100)

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи скаргу апелянт зазначив, що суд порушив правила сповіщення про розгляд справи, надана позивачем Анкета-Заявка не може бути доказом укладення кредитного договору, оскільки сторони не досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, надання відповідачу кредитних коштів не підтверджено доказами по справі. Крім того, апелянт зазначив про закінчення строку дії картки та заявив про пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду із зазначеними вимогами.(а.с. 105-109)

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені встановленим порядком про що у справі є докази.(а.с. 127-131)

Зважаючи на вимоги ч. 6 ст. 74, ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 18 березня 2010 року між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, за яким позивач надав відповідачу на картковий рахунок кредит у розмірі 20 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, укладений договір складався із письмової заяви позичальника, Довідки про умови кредитування, Умов і правил надання банківських послуг та тарифів. (а.с. 9 - 35)

Факт ознайомлення із умовами і тарифами кредитування, отримання відповідачем Довідки про умови кредитування, Умов і правил надання банківських послуг та тарифів банку за вищевказаним кредитним договором і згода відповідача на отримання банківських послуг, а відтак і укладення кредитного договору, підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 (а.с. 9)

За п.п. 1.1.2, 1.1.5, 1.1.5.21, 2.1.1.7.5, 2.1.1.7.6, вищевказаних Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеного сторонами кредитного договору, відповідач мав погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії та штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. (а.с. 12-35)

За п.п. 1.1.7, 1.1.7.12 вищеназваних Умов, договір діє протягом 12 місяців з часу його підписання та якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу про припинення договору він та вклад подовжується на такий самий строк. (а.с.12-35)

Позивачем надані належно завірені копії вищевказаних документів.

Доказів припинення дії Договору внаслідок його закінчення (припинення строку дії картки) відповідач ОСОБА_1 не надав. Проте за довідкою Банку, 03 лютого 2014 року ОСОБА_1 було здійснено перевипуск карти на універсальну карту із строком дії до серпня 2017 року.(а.с. 8)

За витягом з особового рахунку за період з 01 січня 2013 року до 22 березня 2015 року відповідач ОСОБА_1 за отриманою ним кредитною картою неодноразово отримував від Банку кредитні кошти та частково погашав заборгованість, коли із останньої дати і до часу розгляду справи судом мав не погашену заборгованість. (а.с. 82-93)

Право Банку надати кредит на визначених сторонами умовах підтверджується наданими до суду доказами, зокрема: ліцензією, свідоцтвом про реєстрацію та Статутом. (а.с.37-40)

Цих обставин отримання кредитної картки, грошей на вищевказаних Умовах і у вищевказаному розмірі, наявність непогашеної заборгованості перед Банком відповідач ОСОБА_1 не спростував і в суді апеляційної інстанції.

Доводи апелянта не можуть бути визнані підставою для його звільнення від зобов'язань за укладеним ним кредитним договором.

За таких обставин колегія суддів відхилила доводи апелянта про те, що сторони не досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, а відтак й не укладення кредитного договору, оскільки законодавством не виключається укладення договору на умовах які були запропоновані Банком та схвалені відповідачем ОСОБА_1

Відповідач не виконав зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість.

Обов'язок боржника сплатити 47655,34 грн. заборгованості за кредитним договором, яка складається із: 25423,54 грн. - заборгованість за кредитом; 18886,31 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 600,00 грн. - заборгованість за пенею і комісією за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2245,49 грн. - штраф (процентна складова), розрахунки такої заборгованості наведені позивачем, право кредитора вимагати повернення кредитних коштів передбачені і відповідають змісту Умов надання кредиту саме на таких умовах, укладеним Банком і ОСОБА_1 договору карткового кредиту від 18 березня 2010 року.

При цьому, наведені Банком розрахунки обґрунтовані наявними у справі доказами, в межах заявлених позовних вимог, враховано період порушення відповідачем умов договору і часткове погашення ним заборгованості.

За витягом з особового рахунку 11 лютого 2014 року відповідач востаннє погашав заборгованість чим вчинив дію, що свідчить про визнання ним боргу, із зазначеним позовом Банк звернувся 08 квітня 2015 року, тому з огляду на положення ст. 264 ЦК України колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав застосування наслідків спливу трьохрічного строку позовної давності як підставу відмови у задоволенні позову. (а.с. 82-93)

Оскільки за положеннями Анкети-заяви, яка містить особистий підпис про ознайомлення, а відтак й згоду відповідача ОСОБА_1 з такими Умовами кредитування, передбачений обов'язок відповідача сплатити штраф 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій, розрахунок позивачем штрафних санкцій виконаний виходячи з фіксованої суми штрафу та суми заборгованості по кредитному договору на час звернення до суду із зазначеним позовом, підстав для застосування п. 1 ч. 2 ст. 258, ч. 4 ст. 267 ЦК України не вбачається. (а.с. 9)

Районним судом було здійснено повідомлення ОСОБА_1 на зазначену ним адресу реєстрації, об'єктивних доказів неможливості отримання відповідачем поштової кореспонденції, у т.ч. з вини працівників пошти, до суду не надано і судом таких не встановлено. Тому колегія суддів відхилила доводи апелянта ОСОБА_1 про порушення порядку його сповіщення під час розгляду справи районним судом.

На підставі ст. 88 ЦПК України районним судом підставно вирішено питання стягнення судового збору.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність ухваленого судом рішення, тому з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 23 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Мазурик

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/13621/2015

Унікальний номер 760/7327/15-ц

Головуючий у першій інстанції - ЛазаренкоВ.В.

Доповідач Левенець Б.Б.