Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року Волноваський районний суд Донецької області у складі головуючого судді Ромахова В.І.

при секретарі Чемезової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовагальмаш» про стягнення заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В :

27.01.2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, який в подальшому змінила та в остаточній редакції позову просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення по день фактичного розрахунку. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 29.11.2011 року по 24.11.2014 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Оскільки відповідач у встановлені строки не провів з нею повний розрахунок при звільненні, тому вважає, що на підставі ст.ст.116,117 КЗпП України відповідач зобов'язаний виплатити їй середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з дня звільнення по день фактичного розрахунку з 24.11.2014р. по 15.02.2015р. у сумі 2046,61грн. Також просила стягнути з відповідача 200грн. за надання юридичної допомоги.

Позивач у судове засідання не з'явилась, але надала заяву слухати справу без її участі на позовних вимогах наполягає.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про день та час слухання справи, причину не явки суду не повідомив, надав письмові заперечення проти позовної заяви.

Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено і це не оспорюється сторонами, що ОСОБА_1 в період з 29.11.2011 року по 24.11.2014 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Азовгавльмаш» і в цей період їй нараховувалась і виплачувалась заробітна плата. Як вбачається зі справи, в своїй позовній заяві позивачка на підставі ст.117 КЗпП України просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.11.2014р. по 15.02.2015р. у сумі 2046,61грн.

Відповідно до довідки № 238/ро 2139 розрахунок по заробітній платі виплачено позивач 29.01.2015року, позивач підтверджує це і у свої заяві від 16.03.2015р. Відповідно до вимог ст.116, ч.1 ст.117 КЗпП України у відповідача виникає зобов'язання по сплаті позивачці середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з дня звільнення по день фактичного розрахунку, тобто, за період з 24.11.2014 року по 29.01.2015 року, що з урахуванням п'ятиденного робочого тижня складає 46 робочих днів. ( листопад 2014р. -5роб. днів, грудень 2014р. - 23роб. дня, січень 2015р. 18- роб. днів)

Згідно наданої суду довідки головного бухгалтера ПАТ «Азовгальмаш» середньоденна заробітна плата позивачки становить 42,12грн. Отже, за період з дня звільнення позивачки по день фактичного проведення повного розрахунку (з 24.11.2014 року по 29.01.2015 року) середній заробіток становить 1937,52грн. (42,12грн. Х 46 роб.дн.).

Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, відносяться витрати на правову допомогу.

Згідно з ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається зі справи, позивачка просила відшкодувати їй за рахунок відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 200грн., понесені нею на оплату послуг адвоката з підготовки позовної заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачка надала суду довідку розрахунок про оплату адвокату ОСОБА_2 за правову допомогу, зокрема, за консультацію та складання позовної заяви, у розмірі 200грн.; договір про надання правової допомоги.

З урахуванням наведеного, слідує висновок, що понесені позивачкою та документально підтверджені витрати на надання правової допомоги є такими, що пов'язані з розглядом справи, оскільки підготовка та подача позову до суду є однією із стадій цивільного судочинства. Тому, заперечення відповідача про те, що понесені позивачкою витрати на правову допомогу документально не підтверджені є безпідставними.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України необхідно стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн., оскільки заявлені вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94, 115, 116, 117 КЗпП України,ст.ст., 8, 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовагальмаш» про стягнення заробітної плати,- задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовгальмаш» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку з 24.11.2014року по 29.01.2015р. у розмірі 1937,52грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовгальмаш» на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 200грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовгальмаш» судовий збір у сумі 243,60 грн. на користь держави.

В інший частині позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Заочне рішення може бути переглянуте Волноваським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Донецької області, через Волноваський районний суд протягом десяти днів із дня проголошення рішення.

Суддя

Волноваського районного суду

Донецької області В.І. Ромахов

16.03.2015