Справа №359/7317/14-ц
Провадження №2/359/72/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Бориспільський районний відділ Київської обласної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадас-тру», управління Держземагентства у Бориспільському районі, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстра-ції цього правовстановлюючого документа,

встановив:

В липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що він є власником земельної ділянки площею 0,10 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жит-лового будинку, господарських будівель і спору по АДРЕСА_1. В серпні 2010 року ОСОБА_4 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, на підставі якого вона набула право власності на су-сідню земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером НОМЕР_3 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господар-ських будівель та споруд по АДРЕСА_2. Межі земельних ділянок накладаються. Ця обставина перешкоджає позивачу володіти та користуватись своєю земельною ділянкою. Тому ОСОБА_3 просить суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 та скасувати його державну реєстрацію.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримує позов та про-сить суд задовольнити його.

Представник відповідача ОСОБА_2 не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вона посилається на те, що згідно з вис-новком експерта №2074/15-41 від 22 червня 2015 року площа накладення земельних діля-нок становить менше 1 см2. Воно є несуттєвим та не порушує право власності сторін на їх земельні ділянки. Тому представник відповідача ОСОБА_2 просить суд відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що в серпні 2010 року ОСОБА_4 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 (а.с.79). У такий спосіб вона на-була право власності на земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером НОМЕР_3 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2.

Рішенням Бориспільської міської ради №3121-38-VI від 23 квітня 2013 року (а.с.12) ОСОБА_3 був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в його власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жи-лого будинку, господарських будівель і спору по АДРЕСА_1.

В тому ж році КНВП БРР «Інститут земельних відносин» розробив проект щодо від-ведення у власність позивача цієї земельної ділянки. Після того, як він був погоджений органом місцевого самоврядування, 14 січня 2014 року за ОСОБА_3 було зареєстро-вано право власності на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлово-го будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1. В той же день відповідачу було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_4 (а.с.89).

Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Встановлено, що ОСОБА_4 набула право власності на її земельну ділянку рані-ше, ніж це здійснив ОСОБА_3, на три з половиною роки. Ця обставина свідчить про те, що земельна ділянка позивача була вільною. Тому видача оспорюваного державного акту на право власності на земельну ділянку не суперечить ч.5 ст.116 ЗК України.

Як вбачається з висновку експерта №2074/15-41 від 22 червня 2015 року (а.с.113-118), площа накладення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку ОСОБА_3 становить менше 1 см2. Таке накладення не є суттєвим, воно не порушує право власності сторін на їх земельні ділянки.

З огляду на ці обставини суд вважає, що підстави для визнання недійсним державно-го акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 та скасування державної реєстрації цього правовстановлюючого документа відсутні.

Крім того, за змістом ч.9 ст.118 ЗК України передача земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність громадян здійснюється на підставі рішення відповідно-го органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Встановлено, що державний акт на право власності на земельну ділянку виданий від-повідачу на підставі рішення Бориспільської міської ради №7095-59-V від 1 грудня 2009 року. Однак ОСОБА_3 не оскаржує це рішення органу місцевого самоврядування.

Суд вважає, що ця обставина є додатковою підставою для відмови у задоволенні позову.

В матеріалах цивільної справи містяться копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 грудня 2006 року (а.с.27, 29), з яких вбачається, що позивач набув право власності на житловий будинок, надвірні будівлі та господарські споруди по АДРЕСА_1 в порядку спадкування, здійсненого після смерті ОСОБА_5

Відповідно до ч.1 ст.30 ЗК України 1990 року, який був чинним на той час, при пере-ході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходило і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначен-ня.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Встановлено, що ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1 не надали суду жодного доказу на підтвердження того, що за час свого життя спадкодавиця ОСОБА_6 у встановленому порядку набула право користування або право власності на земель-ну ділянку, на якій розташовується спадкове будинковолодіння. Тому після її смерті ці права на землю не перейшли до позивача.

З огляду на це суд вважає, що зазначені вище копії свідоцтва про право на спадщину за законом не стосуються предмета доказування та є неналежними доказами в розумінні ч.1 ст.58 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.1-ч.3 ст.209, ст.ст.212-215, ч.1 ст.218 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Федорів-ни, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Бориспільський районний відділ Київської обласної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», управління Держземагентства у Бориспільському районі, про виз-нання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації цього правовстановлюючого документа відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець