Справа №339/192/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Поляниця М.М.

з участю : секретаря судового засідання Стельмах М.Ю

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Підберезької сільської ради, Болехівської міської ради, Івано-Франківської області "Про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом",-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. Свої вимоги обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_2 яка заповітом від 11 лютого 2014 року заповіла йому все своє майно. У встановлений законом термін звернувся із заявою у нотаріальну контору для оформлення спадщини за заповітом, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним не представлено правовстановлюючі документи на домоволо-діння. Просить постановити рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, в с. Підбереж, Болехівської міської ради, Івано-Франківської області.

Позивач підтримав свої вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, додатково вказав, що інших спадкоємців у ОСОБА_2 немає.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просить справу слухати в їх відсутності, жодних заперечень не мають (а.с.27).

Згідно вимогам ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право подати клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи в їх сукупності вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Нормами статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, вста-новленому цим Законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обстави-ни, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сто-ронами, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду справи є визнання права власності на будинковолодіння в АДРЕСА_1 за заповітом, право-встановлюючі документи на який ніким не виготовлялися, що підтверджується довідкою Фівано-Франківського ОБТІ від 12 грудня 2014 року за №109 ( а.с.9).

З довідки Підберезької сільської ради № 680 від 12 грудня 2014 року слідує, що оспорюваний житловий будинок згідно записів у погосподарській книзі за 2011-2015 роки був зареєстрований за ОСОБА_2 (а.с.15).

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Нормами ч.3. ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, щоправа на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

У відповідності до ч. 4 ст. 3 зазначеного Законуправа на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Рішенням виконавчого комітету Гузіївської сільської ради від 26 листопада 1970 року ОСОБА_2 виділено земельну ділянку під індивідуальне будівництво житлового будинку. (а.с.10). Виділена земельна ділянка була відбита у натурі 26 грудня 1970 року, що підтверджується відповідним актом (а.с.11.)

Таким чином, оскільки спірний будинок було збудовано до 01.07.2004 року, то державна реєстрації прав на нього не була обов'язковою, а відтак виникнення права власності на нього не залежить від державної реєстрації.

Відповідно до законодавства, яке діяло до 01.07.2004 року, до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

За встановлених обставин суд прийшов до висновку, що на дане домоволодіння згідно до діючого на час будівництва законодавства у ОСОБА_2 виникло право власності на вказане нерухоме майно, про що свідчить те, що така була зареєстрований в погосподарській книзі сільської ради (Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального госпо-дарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держ-житлокомунгоспу України від 13 грудня 1995року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції, тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.)

Таким чином, зважаючи на те, що спірний житловий будинок збудовано до 1 липня 2004 року і в записах по господарської книги він рахується за ОСОБА_2, то суд визнав, що спадкодавець і була власником даного будинковолодіння а після її смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 року входить до складу спадкового майна.

На випадок своєї смерті ОСОБА_2 залишила заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося заповіла ОСОБА_1 , який є позивачем по справі (а.с.8) .

ОСОБА_1 25.12.2014 року, як спадкоємець померлої ОСОБА_2, звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця однак отримав відмову (а.с.6) .

Приватним нотаріусом 15 травня 2015 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій підставою для якої зазначено, що позивачу неможливо видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 Івано-Франківської області у зв'язку з тим, що спадкоємцем не подано свідоцтво про право власності на будинковолодіння. (а.с.22)

Як зазначено в ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до іншої особи (спадкоємця).

Згідно з положеннями частин 1,2 ст.1220, ч.1 ст.1222, ч.3 ст.1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття cпадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами 1,3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 Кодексу він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК строк.

Матеріалами справи стверджується, що позивач, будучи спадкоємцем за заповітом, прийняв спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори про бажання її прийняти, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на домоволодіння у спадкодавця ( а.с.6,22).

З технічного паспорту вбачається, що дане будинковолодіння складається із житлового будинку (А) загальною площею 54,8 кв.м., стайні (Б) площею 26,7 кв.м., стодоли (В) площею 36,6 кв.м., вбиральні (Г) площею 1,3 кв.м., криниці (№1), воріт (№2) площею 5,4 кв.м., огорожі (№3) площею 29,7 кв.м. загальною вартістю 61016 грн.

Згідно акту стану житлового будинку по АДРЕСА_1 в с. Підбереж Болехівської міської ради встановлено його придатність для експлуатації та подальшого проживання ( а.с.28).

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не забо-ронені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встанов-лена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність визнання за позивачем право власності на спадкове майно за заповітом, після смерті спадкодавця ОСОБА_2, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у вигляді будинковолодіння складається із житлового будинку (А) загальною площею 54,8 кв.м., стайні (Б) площею 26,7 кв.м., стодоли (В) площею 36,6 кв.м., вбиральні (Г) площею 1,3 кв.м., криниці (№1), воріт (№2) площею 5,4 кв.м., огорожі (№3) площею 29,7 кв.м. загальною вартістю 61016 грн. оскільки іншим способом захистити свої права, як у судовому порядку у нього не має.

На підставі наведеного, ст.ст.321,328,376,392,1268,1270 ЦК України та керуючись ст.ст.3, 4,10,11,60,88,209,212,218 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Підберезької сільської ради, Болехівської міської ради, Івано-Франківської області "Про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом" - задоволити .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яке розташоване по АДРЕСА_1, Болехівської міської ради, Івано-Франківської області, що належало спадкодавцю ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, куди входить згідно технічного паспорта: житловий будинок (А) загальною площею 54,8 кв.м., стайня (Б) площею 26,7 кв.м., стодола (В) площею 36,6 кв.м., вбиральня (Г) площею 1,3 кв.м., криниця (№1), ворота (№2) площею 5,4 кв.м., огорожа (№3) площею 29,7 кв.м. загальною вартістю 61016 ( шістдесят одна тисяча шістнадцять) грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Поляниця М.М.