Справа № 495/6309/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

07 липня 2015 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої одноособово - судді Гайда-Герасименко О.Д.,

при секретарі Завацькій І.В.,

за участю:

адвоката позивача ОСОБА_1.

представника відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування та розділ майна, що є спільною сумісною власністю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування та розділ майна, що є спільною сумісною власністю.

В судовому засіданні адвокат позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити та пояснив, що після припинення проживання однією сімєю, розподіл між позивачем та відповідачкою спільного майна не був здійснений. Відповідачка на свій розсуд розпорядилась майном, що є сумісною власністю без попереднього розподілення часток членів сімї та без погодження з позивачем, тобто відповідачкою були вчинені дії щодо відчудження майна, що є спільною сумісною власністю проти волі позивача.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог та просив застосувати строк позовної давності.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню по наступним підставам.

В позові позивач посилається на те, що позивач та відповідачка з 2002 року по 2009 рік проживали однією сімєю, вели спільне господарство.

Під час спільного проживання ними було набуте майно у вигляді житлового будинку та земельної ділянки :02:021:0055, яке розташоване за адресою: Одеська область, м.Білгород-Дністровський, смт.Затока, «Прибой», садівниче товариство (район «Сонячний»), земельна ділянка 935 «а».

Після припинення проживання однією сімєю, розподілу між сторонами спільного майна не було здійснено.

22 серпня 2014 року позивачу стало відомо, що житловий будинок та земельна ділянка, які розташовані за адресою: Одеська область, м.Білгород-Дністровський, смт.Затока, «Прибой», садівниче товариство (район «Сонячний»), земельна ділянка 935 «а» належать відповідачці ОСОБА_5 на підставі договору дарування за №3824824, нотаріально посвідчений 13.02.2010 року номер реєстраційних дій 92, приватним нотаріусом.

Такими діями відповідачкою ОСОБА_4 порушені законні права та інтереси позивача та відповідачкою були вчинені дії щодо відчудження майна, що є спільною сумісною власністю проти волі позивача.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 15 квітня 2005 року у м.Лас Вегас, штат Невада, Сполучені Штати Америки, про що було видано сертифікат №D797976.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 17 вересня 2009 року шлюб укладений 15 квітня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до технічної документації та правовстановлюючих документів, які були витребуванні по клопотанню позивача вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 08 липня 2003 року відповідачка ОСОБА_4 придбала садовий будинок 935/935 «а», який розташований на земельній ділянці розміром 0,069 га., кадастровий номер: :02:021:0055, яке розташована за адресою: Одеська область, м.Білгород-Дністровський, смт.Затока, «Прибой», садівниче товариство (район «Сонячний»), договір зареєстрований в реєстрі за №3516, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, серії ВИЕ №827158.

Суд не може погодитись з доводами позивача, що за час спільного проживання, ведення спільного господарства, ними був набутий вказаний спірний житловий будинок та земельна ділянка, оскільки вказані доводи спростовуються технічною документацією та правовстановлюючими документами.

Згідно вимог, викладених в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів які мають юридичне значення» встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах на підставі п.5 ст.273 ЦПК України може мати місце, якщо такі відносини виникли до 08 липня 1944 року і тривали до смерті (пропажі безвісті на фронті) одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах реєстрації актів громадянського стану. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають.

Встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу можливе лише після введення в силу Сімейного Кодексу України 01 січня 2004 року.

Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли до набрання чинності СК України до 1 січня 2004 року, позивачем не надано належних і допустимих доказів про участь у набутті спірного майна, оскільки самі по собі факти придбання спірного майна та спільного проживання без реєстрації шлюбу в цей період не можуть бути підставою для визнання права власності на половину спірного майна.

З 1 січня 2004 року, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю України, яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог та встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без укладення шлюбу відсутні.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя», що набув чинності 8 лютого 2011 року. Закон України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя» не має зворотної дії в часі і не може бути застосований до спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд виходить з того, що позивач застосовує закон, який не поширюється на вказані правовідносини.

Враховуючи пояснення сторін, викладені норми діючого законодавства, вбачається, що спірний садовий будинок 935/935 «а», який розташований на земельній ділянці розміром 0,069 га., кадастровий номер: :02:021:0055, яке розташована за адресою: Одеська область, м.Білгород-Дністровський, смт.Затока, «Прибой», садівниче товариство (район «Сонячний») не є спільною сумісною власністю подружжя, а отже, суд приходить до висновку, що даний позов не може бути задоволено. Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 58, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування та розділ майна, що є спільною сумісною власністю відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя