Справа № 443/635/15 Головуючий у 1 інстанції: Галій О.Й.
Провадження № 22-ц/783/6484/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Павлишина О.Ф., Федоришина А.В.

секретаря Куцика І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жидачівського районного Львівської області від 13 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Вибір комфорт», з участю третьої особи ОСОБА_4, про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів та стягнення моральної шкоди,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням Жидачівського районного Львівської області від 13 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Вибір комфорт», з участю третьої особи ОСОБА_4, про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів та стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, вважає рішення незаконним, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та просувального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що згідно з додатком № 1 до Договору фінансового лізингу від 12 листопада 2014 року сума товару становить 54550,0 гривень. Перший лізинговий платіж, передбачений додатком становив 26000,0 грн., а другий 28550,0 грн. 12.11.2014 року позивач провів перший лізинговий платіж, що підтверджується відповідною квитанцією.

Звертає увагу на те, що відповідно до п.п. 1.7 пункту 1 Договору, предмет Договору передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця Завдатку (50% від вартості Предмета Лізингу), Оплати по договору та оформлення даного Договору (10% від вартості Предмету Лізингу) та Комісії за Передачу Предмета Лізингу (3% від вартості Предмета Лізингу), однак протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був йому переданий.

На неодноразові дзвінки, представники Тернопільськго відділення ТзОВ «Лізингова компанія «Вибір комфорт» наводили різні причини щодо неможливості передати у користування предмет договору, натомість 26.02.2015 року позивач отримав лист від 20 лютого 2015 року № 00126 за підписом директора ОСОБА_4, яким йому запропоновано з»явитись в офіс з метою внесення змін до Договору, у зв'язку з тим, що Постачальники (Продавці) збільшили вартість предмета лізингу по причині збільшення курсу іноземної валюти по відношенню до національної валюти та зумовленими особливостями економічного стану в Україні.

Стверджує, що відповідач умисно ухиляється від надання інформації щодо підвищення ціни предмету Договору, чим порушує його права, як споживача, оскільки не дає відповіді на його письмову заяву.

Зазначає, що посадові особи відповідача не надали йому можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, відповідно не надали достовірну інформацію. Під час попередніх переговорів представник товариства ввів його в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань.

Також, умови укладеного договору фінансового лізингу вважає несправедливими, а договір № 00126 фінансового лізингу від 12 листопада 2014 року недійсним, оскільки відповідач включив у нього умови, які не відповідають вимогам ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживача". Зокрема, у договорі повністю виключені права лізингоодержувача стосовно лізингодавця у разі невиконання чи неналежного виконання ним зобов'язань, що суд не взяв до уваги.

Крім цього зазначає, що йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що діями відповідача завдано душевних страждань у зв'язку з недотриманням умов договору та несвоєчасної передачі предмету Договору, що не дозволяє нормально жити, працювати по господарству, оскільки він планував використовувати трактор під час весняно-польових робіт на земельних ділянках. Як наслідок, виникли психотравматичні фактори, що стали джерелом негативних емоцій і переживань.

Просить скасувати рішення Жидачівського районного Львівської області від 13 серпня 2015 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, а також постановити окрему ухвалу з зазначенням порушень, допущених судом першої інстанції.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 108,109), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

Представник відповідача ТзОВ «Лізингова компанія «Вибір комфорт» та третя особа ОСОБА_4, викликалися в судове засідання та не з»явилися, повідомлення про вручення поштового відправлення повернулось в суд за закінченням терміну зберігання (а.с. 110,111).

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що між сторонами укладено цивільно-правовий договір фінансового лізингу з дотриманням усіх передбачених чинним законодавством вимог, зокрема про свободу договору, при цьому позивач не надав доказів на підтвердження того, що укладений договір містить несправедливі умови.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що 12 листопада 2014 року між позивачем ОСОБА_2 та ТзОВ "Лізингова компанія "Вибір комфорт" укладений договір фінансового лізингу №00126 з додатком до нього (а.с. 12-20).

Відповідно до умов вказаного договору лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - трактор ДТЗ 244.3Е, зазначений у п. 1.1 договору, згідно додатку № 1 до договору, вартістю 54550,00 грн. у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відносини, які виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - у можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ "Про фінансовий лізинг" істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, що відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого у лізинг майна.

Умови переходу права власності на предмет лізингу (викуп предмета лізингу) визначені розділом 9 Договору фінансового лізингу № 00126 від 12.11.2014 року. Зокрема, пунктами 9.2. та 9.5. передбачено, що набуття права власності (викуп) предмета лізингу відбувається не раніше сплати Лізингоодержувачем всіх платежів, передбачених п. 9.1. (заборгованості за лізинговими платежами, сплати можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків) в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати Лізингодавець у зв'язку з переходом права власності. Перехід права власності на предмет лізингу здійснюється на підставі та на умовах укладеного між Лізингодавцем та Лізингоодержувачем договору купівлі-продажу предмета лізингу.

Пунктами 1.7, 1.8 договору передбачено, що предмет договору передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця завдатку (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання договору платежами, визначеними в додатку до договору, який є невід'ємною частиною. Завдаток може бути сплачений повністю Лізингоодержувачем тільки після здійснення оплати по договору.

На виконання умов договору, 12.11.2014 року позивач сплатив ТзОВ "Лізиногова компанія "Вибір комфорт" перший платіж у розмірі 26000 грн., що підтверджується копією квитанції, а також оплатив комісію банку за приймання платежу в сумі 200 грн. (а.с. 21).

Звертаючись до суду, позивач вважав вказаний договір недійсним, так як умови договору є несправедливими, а також стверджував, що представниками відповідача його введено в оману щодо умов виконання договірних зобов"язань.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Законом України «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Частиною 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами, передбачений у ч. 3 ст. 18 вказаного закону і є вичерпним.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України; по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Колегія суддів вважає, що умови спірного договору не містять в сукупності вказаних ознак, тому підстав для визнання умов договору несправедливими немає.

Також, судова колегія виходить з того, що статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. ст. 629, 638 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Свідчення того, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору, на думку колегії суддів, є факт підпису сторонами кожного аркушу договору разом з додатками, що також підтверджує вільне волевиявлення учасників договору.

Між тим, районний суд вірно роз'яснив, що лізингоодержувач не позбавлений можливості ініціювати перед лізингодавцем внесення змін та доповнень до умов договору.

Разом з цим, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 11 ЗУ "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Право лізингоодержувача на відмову від договору в односторонньому порядку визначено ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, відповідно до якої лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

В свою чергу, відповідно до п. 8.13. Договору в період строку дії договору розмір лізингових платежів може індексуватися в залежності від: зміни законодавства, яке впливає на лізингову діяльність лізингодавця; збільшення та/або зменшення податків, зборів та інших обов'язкових платежів, пов'язаних з конвертацією гривні в іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку; переоцінки залишкової вартості предмета лізингу, яка спричинена змінами вимог нормативно-правових актів України щодо переоцінки предмета лізингу; збільшення та/або зменшення розмірів податків з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та/чи механізмів.

З наведеного слідує, що за умовами договору лізингові платежі можуть бути змінені у деяких випадках, які не залежать від лізингодавця. Про будь-які зміни лізингодавець зобов'язаний повідомляти лізингоодержувача, сторони мають можливість на узгодження зміни умов договору, а тому колегія суддів вважає, що п. 8.15. Договору не суперечить нормам чинного законодавства.

Крім цього, позивач не заперечує та сам стверджує про факт отримання зі сторони відповідача ТзОВ «Лізингова компанія «Вибір комфорт» лист-повідомлення від 20 лютого 2015 року, власне з пропозицією з»явитися в офіс лізингової компанії з метою внесення компромісних змін у договір (а.с. 22).

З врахуванням обставин, встановлених у даній справі та вищезазначених вимог законодавства, слід дійти висновку, що оспорюваний договір укладений з дотриманням вимог цивільного законодавства про свободу договору. Зважаючи на те, що позивач підписав і отримав примірник договору та додатки до нього, у яких зокрема передбачено визначення термінів, що використовуються у цьому договорі, вказане слід розглядати як підтвердження факту ознайомлення, розуміння сторонами умов договору та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди, а відтак, позивачем не доведено, що з боку відповідача мав місце обман.

Отже, колегія суддів приходить висновку, що договір фінансового лізингу № 00126 від 12 листопада 2014 року укладений між сторонами із дотриманням передбачених чинним законодавством вимог, підписаний сторонами, а тому відповідає вимогам матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та до задоволення не підлягають.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Жидачівського районного Львівської області від 13 серпня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: О.Ф. Павлишин

А.В. Федоришин