Ухвала

іменем україни

07 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»), третя особа - ОСОБА_6, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_7, поданою в інтересах ОСОБА_3, на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 15 травня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Мерседес Бенц», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить позивачу, під керуванням ОСОБА_8 та автомобіля «Ман», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_6 В результаті ДТП автомобіль, який належить позивачу, зазнав механічних ушкоджень. Постановою Бериславського районного суду Херсонської області від 05 червня 2013 року винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_6, відповідальність якого застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яке здійснило позивачу виплату страхового відшкодування у розмірі 23 511 грн 97 коп. Посилаючись на те, що розмір страхового відшкодування є неповним та не відповідає розміру фактично завданого позивачу збитку, просив суд стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» доплату у розмірі 11 503 грн 34 коп.; стягнути з ОСОБА_4 різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у сумі 2 205 грн 57 коп. та 600 грн за проведення автотоварознавчого дослідження.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 14 218 грн 91 коп. як різницю між страховою виплатою та фактичними витратами на ремонт автомобіля, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з урахуванням франшизи.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2014 року рішення районного суду змінено, зменшено розмір стягнутої з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суми до 510 грн франшизи.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7, просить скасувати зазначені судові рішення в частині відмови в задоволенні позову та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому касаційному перегляду не підлягають.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та стягнення різниці між страховою виплатою та фактично завданою шкодою, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що страховою компанією здійснено в повному обсязі виплату страхового відшкодування.

Судами установлено, що 15 травня 2013 року на автодорозі Мар'янське-Берислав ОСОБА_6, керуючи належним ОСОБА_9 автомобілем «Ман 19.414», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, здійснив бокове зіткнення з належним ОСОБА_3 автомобілем «Мерседес Бенц», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_8, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою судді Бериславського районного суду Херсонської області від 05 червня 2013 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 23).

Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25 вересня 2012 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_4 відносно належного йому автомобіля «Ман 19.414», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, на період з 27 вересня 2012 року по 26 вересня 2013 року. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну, визначена полісом у розмірі 50 000 грн, при сумі франшизи у розмірі 510 грн (а.с. 50).

16 травня 2013 року пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль ОСОБА_3 «Мерседес Бенц», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 оглянуто спеціалістом-автотоварознавцем ПП «Центр судових експертиз та оцінки» та 20 червня 2013 року складено звіт, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з урахуванням фізичного зносу визначена у сумі 24 021 грн 97 коп. (а.с. 51-57).

На підставі зазначеного звіту 23 липня 2013 року ПрАТ «Українська страхова компанія» виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 23 511 грн 97 коп. з урахуванням франшизи (ас. 43, 45-46).

Правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються, зокрема, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" <nau://ukr/1961-15> (далі Закон).

Відповідно до статті 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 9.1 статті 9 Закону страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

За положеннями пункту 12.1 статті 12 Закону страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 зазначав, що розрахунок страхового відшкодування є неповним та не відповідає розміру фактично завданого збитку, оскільки згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку від 07 червня 2013 року вартість збитку складає 35 525 грн 31 коп., а згідно калькуляції СТО «Пегас» від 6 червня 2013 року загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мерседес Бенц», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 37 220 грн 88 коп., які були фактично ним сплачені відповідно до наявних в матеріалах справи квитанцій.

Згідно зі змістом роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах <nau://ukr97>» (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року № 15 <nau://ukr98>) висновок експертизи може бути доказом у справі лише у тому разі, коли експертиза проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. У разі коли висновок експертизи наданий стороною, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем не оскаржувався звіт про вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, визначеного ПП «Центр судових експертиз та оцінки» від 20 червня 2013 року, на підставі якого страховиком здійснено виплату страхового відшкодування.

Не погоджуючись з розміром страхового відшкодування, визначеного страховиком відповідно до зазначеного звіту, позивач в судовому засіданні не заявляв клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи з метою усунення протиріч між звітом і наданим позивачем висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 07 червня 2013 року та встановлення фактичного розміру завданої йому шкоди. Після роз'яснення апеляційним судом (відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України) права на заявлення клопотання про призначення експертизи представник ОСОБА_3 відмовився від реалізації такого права з посиланням на відсутність у цьому потреби.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

З огляду на зазначені вимоги закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення шкоди зі страховика, оскільки останнім страхове відшкодування здійснено в повному обсязі відповідно до вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" <nau://ukr/1961-15> та умов договору страхування. Стягуючи з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача відшкодування в розмірі франшизи, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що останнім не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вимог про стягнення відшкодування в заявленому в позові розмірі.

Статтею 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337> визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваних судових рішень.

Докази та обставини, на які заявник посилається в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7, подану в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2014 року в незмінній при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар Головуючий
Судді:В.І. Амелін С.О. Карпенко Д.О. Остапчук В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін