Справа № 571/173/15-ц
Провадження 2/571/113/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2015 року. смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області в складі: судді одноособово ОСОБА_1, при секретарі судових засідань ОСОБА_2, за участю позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживача, визнання договору недійсним, застосування наслідків недійсності, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» (далі ПАТ «Акцент-Банк») про захист прав споживача , визнання договору недійсним, згідно якого просить визнати договір кредиту №А34РСС9G772652 від 05.07.2011 р. укладений між ним та відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» недійсним; застосувати наслідки недійсності договору та стягнути з ПАТ «Акцент-Банк» на його користь 11388,02 гривень; стягнути з ПАТ «Акцент-Банк» на його користь моральну шкоду у розмірі 3000,00 гривень.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що між ним та відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір споживчого кредиту у формі заяви позичальника №А34РСС9G772652, згідно якої банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 20000,00 гривень на строк 360 місяців, починаючи з 05.07.2011 р. по 04.07.2014 р.. Відповідно до заяви погашення заборгованості здійснюється починаючи з 5 по 10 число кожного місяця в сумі 956,60 грн., максимальний розмір подорожчання кредиту 34437,60 грн.. У заяві також передбачено, що при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначено в Умовах та правилах за кожний день прострочки. Він повідомляв представника банку про те, що сплачувати кредит 10 числа не зможе, оскільки отримує пенсію 20 числа, на що представник банку розяснив, що за затримку сплати кредиту буде нараховуватись пеня у розмірі 20-30 грн.. Довірившись компетентності та відповідальності за свої слова працівника банку, він підписав заяву. Разом з тим, жодних Умов і правил працівник банку йому не надав.

Сплачуючи кредит, та сплативши 31388,02 грн., у січні 2014 року при сплаті чергового платежу у квитанції від 20.01.2014 року була вказана сума заборгованості - 15731,88 грн.. У результаті розгляду судової справи про розірвання кредитного договору було встановлено, що сума заборгованості виникла внаслідок нарахування пені 1,25% за кожен тень прострочки, а також зарахування в рахунок пені частини коштів у розмірі 8246,29 грн., які вносились на погашення кредиту.

Вважає, що укладений договір є недійсним, так як не відповідає вимога ст.ст.203,215 ЦК України та суперечить ст.ст.11, 18,21 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, п.5 ч.1 ст. 21, п.10 ч.3 ст.18, ч.4 ст.11 Закону.

Вирішуючи питання про визнання договору недійсним повністю чи лише частини договору, що міститься у Правилах і умовах, які не були надані позичальнику, слід виходити із норм ст.217 ЦК України. Оспорюваний правочин було укладено у відповідності до ч.1 ст.634 ЦК України, оскільки договір не міг бути вчинений без включення до нього частини договору, яка міститься в Умовах та правилах. Таким чином, договір необхідно визнати недійсним у цілому.

Неправомірними діями банку, укладенням договору з порушенням його прав, послідуюче нарахування боргу у великих розмірах та ненадання інформації про стан рахунку, завдало моральної шкоди. Для відновлення своїх порушених прав позивач повинен був неодноразово звертатися як до банку, так і до правоохоронних органів. Моральну шкоду оцінює в 3000,00 грн..

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у заяві та доповнив, що 20000,00 грн. він сплатив у 2013 році, всього сплатив банку 31388,02 грн.. Коли сплачував винагороду, банк почав нараховувати пеню 1,25%, чого у договорі не передбачено. При отриманні кредиту представник банку усно повідомив, що необхідно сплатити винагороду 400,00 гривень, що таку винагороду треба сплачувати щомісячно його не повідомляли, вичерпної інформації при укладенні договору не надали, Умов та правил надання банківських послуг також не надали. Якби при укладенні договору він ознайомився з Умовами та правилами, то кредиту не взяв би. Просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позовній заяві та пояснила, що відповідачем порушено вимоги ст.ст.11,18,21 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позивач не був і не мав можливості ознайомитись з Умовами та правилами надання банківських послуг. Відповідно п.5 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважається в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином обмежують право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію, тому договір має бути визнаний недійсним. Позивач не отримував оригінал договору та Умов, а згідно ч.4 ст.11 Закону «Про захист прав споживачів» обовязок доведення того, що один оригінал договору був переданий споживачеві, що є однією з підстав визнати договір недійсним. Крім того, при укладенні договору, відповідачем були обмежені права споживача, з якими позивач не мав можливості ознайомитися при укладенні договору, відповідно до п.10 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав спроживачів» такі умови договору визнаються недійсними. Самі ж Умови та правила надання банківських послуг не затверджені, також банк не надав відомостей про те, що Гуменюк мав повноваження на укладення договору, що є ще однією з підстав визнання договору недійсним. При визнанні договору недійсним є всі підстави застосувати правило двосторонньої реституції. Банк отримав від позивача 31388,02 грн., тому 11388,02 грн. підлягає стягненню на користь позивача. Для відновлення своїх прав позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яка оцінена у 3000,00 грн.. вважає такий розмір моральної шкоди обгрунтованим. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Згідно поданого заперечення ПАТ «Акцент-Банк» позовні вимоги вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі посилаючись на те, що 05.07.2011 року між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір, відповідно до якого позивачу надано строковий кредит в сумі 20000,00 гривень. У заяві, де є особистий підпис позивача зазначено, що позивач ознайомлений та згідний з Правилами та умовами надання банківських послуг. Своїм підписом позивач підтверджує, що йому була надана повна інформація про умови кредитування, а заява разом із запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає кредитно-заставний договір. Підтвердженням, що відповідач при укладенні договору та його виконання діяв в межах законодавства є рішення суду . Умовами кредитного договору передбачено, що кредит надається під 0,01 % на місяць на суму залишку заборгованості. Крім того, умовами кредитного договору передбачено, що у випадку порушення кредитних зобовязань позичальник позивач сплачує банку пеню за кожний день прострочки, розмір якої зазначено Умовами та правилами надання банківських послуг. Позивач порушив виконання кредитних зобовязань, допустив прострочку, а відповідно банк почав нараховувати пеню за несвоєчасне виконання грошових зобовязань. Відповідно до розрахунку заборгованості вбачається, що позивач неодноразово допускав прострочку, що підтверджується судовим рішенням у справі №571/819/14-ц. . Просив у позові відмовити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, згідно поданої заяви просить судове засідання провести без участі представника ПАТ «Акцент-Банк». Позовні вимоги ПАТ «Акцент-Банк» не визнає.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 5 липня 2011 року позивачем ОСОБА_3 було подано заяву №А34РСС9G772652 від 05.07.2011 року до ПАТ «Акцент-Банк» про надання споживчого кредиту розміром 20000,00 гривень строком 36 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості, зі сплатою одноразової винагороди за надання споживчого кредиту у розмірі 400,00 гривень та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 400,00 гривень. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з 5 по 10 число кожного місяця в сумі 956,60 гривень (а.с.9-10).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 29.07.2014 року заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ «Акцент-Банк» складає 35960,98 грн., з них: 6102,86 грн., - заборгованість за кредитом, 5,30 грн. заборгованість за відсотками, 4788,02 грн. заборгованість по комісії, 25064,80 грн. заборгованість по пені (а.с.13-15).

Останній платіж по отриманому кредиту позивач сплатив в сумі 1300,00 гривень (а.с.6).

Посилаючись на норми ст.203,215 ЦК України позивач вважає кредитний договір недійсним та таким, що суперечить ст.ст.11,18,21 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, п.5 ч.1 ст. 21, п.10 ч.3 ст.18, ч.4 ст.11 цього Закону.

Частина 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обовязок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Відповідно до п.10 ч.3 ст.18 цього Закону несправедливими є, зокрема, умови договру про установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Згідно п.5 ч.1 ст.21 Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином обмежують право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме у разі якщо: зміст правочину суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчинила правочин, не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі; укладений правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, вчинений батьками (усиновлювачами), суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2014 року у цивільній справі №571/819/14-ц, ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позовних вимог до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживача банківських послуг, визнання неправомірними дій, розірвання кредитного договору, зобовязання вчинити певні дії. Рішення суду оскаржувалося в апеляційному порядку, набрало законної сили 08.12.2014 р. (а.с.16-17).

Судом встановлено, що за отриманим кредитом №А34РСС9G772652 від 05.07.2011 року, позивачем сплачено з 05.07.2011 р. по 02.09.2014 р. 31388,02 грн., що було встановлено рішенням суду. Також, при розгляді справи №571/819/14-ц було встановлено, що повернення кредиту здійснювалося із порушеням строків сплати.

В мотивувальній частині рішення суду від 29.10.2014 року зазначено, що зі змісту заяви та доданих до неї довідки та графіку погашення кредиту вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми.

Позичальник своїм підписом засвідчив факт та згоду з умовами цього договору, підтвердив свої права та обов'язки за цим договором і погодився з ними, підтвердив свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі, а отже перед укладенням цього договору він отримав від банку в письмовій формі інформацію згідно вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

При укладенні спірного договору волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, договір вчинений в письмовій формі, встановленій законом для його виду, спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Зміст укладеного договору не суперечить вимогам цивільного законодавства України, а також моральним засадам суспільства, в ньому передбачені як права, так і обов'язки, а також відповідальність за неналежне виконання договору обох сторін (а.с.17).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, не заслуговують на увагу суду посилання позивача на те, що зміст оспорюваного правочину не відповідає вимогам ст.ст.11,18,21 Закону України «Про захист прав споживачів» оскільки спростовується рішенням суду, яке набрало законної сили.

Враховуючи обставини справи та правові норми суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання договору кредиту №А34РСС9G772652 від 05.07.2011 р., укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Акцент-Банк» недійсним, застосування наслідків недійсності та стягнення на користь позивача 11388,02 гривень, стягнення моральної шкоди у розмірі 3000,00 гривень.

Керуючись ст.ст.213- 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживача, визнання договору кредиту №А34РСС9G772652 від 05.07.2011 р. недійсним, застосування наслідків недійсності, стягнення моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рокитнівський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Рокитнівського районного суду

Рівненської області ОСОБА_1

Повний текст рішення виготовлено 21 серпня 2015 року.