У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі суддів:

Амеліна В.І., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом кредитної спілки «Полтава і Полтавці» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до кредитної спілки «Полтава і Полтавці» (далі - КС «Полтава і Полтавці») про визнання недійсними окремих положень кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Полтави Полтавської області від 11 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року КС «Полтава і Полтавці» звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 був укладений кредитний договір від 19 вересня 2007 року № 792, відповідно до якого відповідач ОСОБА_4 одержала кредит у сумі 5 000 грн терміном на 24 місяці під 0,15 % за кожен день користування кредитом від суми залишку кредиту. З метою забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань, 19 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 був укладений договір поруки № 522. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 1 березня 2011 року стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість за основним кредитом та нарахованих відсотків на загальну суму 20 403 грн 05 коп. та судові витрати. На даний час рішення суду не виконано, заборгованість не погашена. Посилаючись на наведене КС «Полтава і Полтавці» просила суд стягнути з відповідачів на її користь заборгованість за відсотками в сумі 16 062 грн 85 коп. та судові витрати.

У вересні 2014 року ОСОБА_4 пред'явила зустрічний позов, в якому зазначала, що згідно п. 1.1. вказаного кредитного договору кредитодавець зобов'язується надати позичальникові кредит у розмірі 5 000 грн, а позичальник зобов'язується повернути основну суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 0,15 % за кожен день користування кредитом від суми залишку кредиту. Пунктом 6.2. вказаного договору передбачено, що у випадку порушення строків сплати основної суми кредиту та/або процентів більше, ніж на три дні, кредитор подвоює процентну ставку, вказану в п. 1.4. до моменту повного погашення простроченої заборгованості. Якщо після місячного строку з дня подвоєння процентної ставки позичальник порушує строк сплати кредиту та/або процентів, то кредитор потроює процентну ставку, вказану п. 1.4. до моменту повного погашення простроченої заборгованості. У випадку стягнення заборгованості через суд додатково стягнути відсотки за користування кредитом з розрахунку 0,5 % від суми кредиту за кожен день прострочення, починаючи з останньої дати сплати кредиту. Пунктом 8.2. визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх платіжних та інших зобов'язань, останній зобов'язаний виконати невиконані або неповністю виконані зобов'язання, сплатити - потрійні проценти відповідно до п. 6.2. цього договору, а також відшкодувати кредитору шкоду, спричинену таким невиконанням або неналежним виконанням, включаючи упущену вигоду. З огляду на зазначене, просила суд визнати п.п. 6.2., 8.2. несправедливими та недійсними, зобов'язати КС «Полтава і полтавці» здійснити перерахунок заборгованості за вказаним кредитним договором.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави Полтавської області від 11 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2014 року, позов КС «Полтава і Полтавці» задоволено часткового. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № 792 у сумі 5 184 грн 93 коп. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи первісний позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що передбачені умовами договору збільшення відсотків за прострочення виконання грошового зобов'язання фактично є пенею, та враховуючи розмір такої неустойки і з урахуванням матеріального стану відповідача правильно зменшив її розмір.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_4 пропустила строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження суду апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави Полтавської області від 11 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В.І. Амелін
Д.О. Остапчук В.О. Савченко