Справа №442/4457/15-ц
Провадження №2/442/1585/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

при секретарі - Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такими, що втратила право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася в суд з вказаним вище позовом в обґрунтування якого посилаються на те, що вона являється власником житлового будинку № АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Дрогобицької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2-206.

Разом з нею, в даному будинку зареєстрована її дочка ОСОБА_3 разом із своїми малолітніми дітьми та колишній зять - ОСОБА_2 (1979р.н.)

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 лютого 2013 року було розірвано шлюб її дочки та ОСОБА_2

Фактично їхні шлюбні відносини припинилися ще з жовтня 2012 року. ОСОБА_2 покинув свою дружину з трьома дітьми і сказав, що повертається проживати до своєї матері в Хмельницьку область, де саме він проживає їй не відомо, адже з цього часу він припинив будь-які відносини зі своєю сім»єю, не приїжджає, не телефонує. Підтвердженням цього єдовідка сільської ради (вих.. № 479 від 18.06.2015 року).

Протягом майже трьох років, відповідач у будинок не повертається, ніяких зв»язків не підтримує ні з своєю колишньою дружиною ні з дітьми. Свої особисті речі з її будинку відповідач давно забрав і перевіз.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України, "власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд".

На даний час, у зв»язку із значним підвищенням тарифів на комунальні послуги, їй буде складно їх сплачувати без оформлення субсидії, а тому змушена звернутися з даним позовом в суд.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 не з'явився в судове засідання, не повідомивши причин неявки, хоч повідомлявся належним чином про час та місце судового засідання рекомендованою кореспонденцією та через оголошення в пресі, керуючись п. 9 ст. 74 ЦПК України, суд вважає цих осіб повідомленими про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Суд вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Тобто відповідач, без згоди позивача (власника), використовує належну їй власність для свого реєстраційного обліку. Така реєстрація відповідача є перешкодою для позивача у повному розпорядженні і користуванні належною йому власністю - будинковолодінням, тобто ця реєстрація порушує її права власності.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, "власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном".

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір.

У відповідності до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

При цьому, слід врахувати, що за правилами ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відтак визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням має наслідок зняття її з реєстрації.

Матеріалами справи встановлено, що позивач являється власником житлового будинку № АДРЕСА_1.

Окрім ОСОБА_1 в цьому будинку зареєстровані: ОСОБА_3 - 1981р.н.; ОСОБА_4 - 2004р.н.; ОСОБА_5 - 2006р.н.; ОСОБА_6 - 2009р.н.; ОСОБА_7 - 2014р.н.; ОСОБА_8 - 1979р.н. та ОСОБА_9 - 1979р.н., який в даному будинку не проживає, а від так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не проживає за місцем реєстрації понад 3 роки.

У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України «Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом».

Отже, судом встановлено факт відсутності відповідача у будинку понад встановлені законом строки, без поважних причин, оскільки жодних перешкод в користуванні таким зі сторони позивача йому не чинилося, відповідач добровільно залишив спірне житло і переїхав жити в інше місце.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 10, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.. 405 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати ОСОБА_2 - 1981 року народження таким, що втратив право користування житловим будинком № АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення - з дня отримання такого.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя Крамар О.В.