Справа № 465/9087/13 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/3718/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_6 ОСОБА_5 та представника ОСОБА_8 ОСОБА_7 на рішення Франківського районного суду м. Львова 03 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_9 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, відділу приватизації державного житлового фонду Франківського району м. Львова, реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_8, з участю третіх осіб ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», ЛКП «Навколо базару» про скасування чи визнання незаконними свідоцтв про право власності та приведення квартири до попереднього стану, -

встановила:

20.09.2013 року ОСОБА_2 подала вказаний позов, мотивуючи тим, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1. Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_11, є співвласниками квартири №3, а ОСОБА_8 власник квартири №4 в тому ж будинку. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22.09.2010 року визнано незаконними розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 464 від 22.03.2006 року «Про присвоєння окремого квартирного номеру 1/3 частині квартири квартири АДРЕСА_2» та визнано незаконним розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 464 від 22.03.2006 року «Про присвоєння окремого квартирного номеру №4 1/3 частині квартири по вул.Поліщука,86 в м. Львові». Вказувала, що на виконання зазначеного рішення суду розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 123 від 18.03.2011 року скасоване її розпорядження від 22.03.2006 року «Про присвоєння окремого квартирного номеру № 4 1/3 частині квартири по вул.Поліщука,86 в м. Львові». Внаслідок того, що відповідачі не привели свої квартири до попереднього стану із зазначенням їх площ, як невід'ємних частин квартири квартири АДРЕСА_2, підлягають скасуванню розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1305 від 19.08.2005 року «Про оформлення свідоцтва про право власності на квартиру № 3 квартири АДРЕСА_2», свідоцтво яке було видане на підставі цього розпорядження, а також свідоцтво про право власності на квартири АДРЕСА_3, виданого на підставі розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 707 від 19.04.2006 року.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_2 просила зобов'язати відповідачів привести квартиру АДРЕСА_4 до попереднього стану шляхом включення площі кв. № 4 до невідємної складової квартири № 3; визнати протиправним та скасувати розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №707 від 19.04.2006 року «Про оформлення свідоцтва про право власності на квартиру № 4 на вул. Поліщука 86»; визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру № 4 на Поліщука, 86 виданого на підставі вказаного розпорядження та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру № 4 на вул. Поліщука, 86: визнати протиправним та скасувати розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1305 від 19.08.2005 року «Про оформлення свідоцтва про право власності на квартиру № 3 на вул. Поліщука, 86»; визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру № 3 на вул. Поліщука, 86 виданого на підставі вказаного розпорядження та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру № 3 на вул. Поліщука, 86; скасувати (виключити) з п. 2 ч.1 розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22.03.2006 року № 464 належності до кв. № 4 в будинку № 86 по вул. Поліщука у м. Львові приміщення коридору під позначкою 3-2 пл. 1,5 кв.м.(а.с.177).

Рішенням Франківського районного суду м. Львова 03 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_8 привести квартиру АДРЕСА_4 до попереднього стану включенням площі кв.№4 до невідємної складової квартири №3.

Скасовано розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №707 від 19.04.2006 «Про оформлення свідоцтва про право власності на квартиру №4 на вул. Поліщука, 86».

Визнано надійсним свідоцтво про право власності на квартиру №4 на вул. Поліщука, 86 видане на підставі вказаного розпорядження та скасовано державну реєстрацію права власності на кваритру.

Скасовано розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №1305 від 19.08.2005 «Про оформлення свідоцтва про право власності на квартиру №3 на вул. Поліщука, 86».

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на кваритру №3 на вул. Поліщука, 86, видане на підставі вказаного розпорядження та скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру №3 на вул. Поліщука, 86.

Скасовано (виключено) з п.2 ч.1 Розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22.03.2006 року №464 належності до квартири АДРЕСА_5 приміщення коридору під позначкою 3-2 пл. 1,5 кв.м.

Рішення суду оскаржили представник ОСОБА_6 ОСОБА_5 та представник ОСОБА_8 ОСОБА_7.

В апеляційних скаргах зазначають, що рішення суду є необґрунтованим, ухваленим на основі неповного і всебічно зясованих обставин. Вказують, що в позовній заяві не зазначено, яким чином видача свідоцтв про право власності на квартиру №3 та №4 в будинку №86 по вул. Поліщука в м. Львові порушує права позивача, яка є власником окремої квартири в цьому ж будинку і жодних прав на володіння, користування чи розпорядження іншими квартирами і будинку не мала і не має. Щодо вимоги про приведення квартири №3 до попереднього стану вважають необґрунтованою і безпідставною, оскільки яким чином має відбутися включення площі квартири №4 до невід'ємної складової квартири №3, якщо квартира №3 завжди складалася з окремих двох частин, розміщених відповідно в підвалі 2/3 квартири і в мезоніні 1/3 квартири, яка станом на сьогодні зареєстрована як квартира №4, жодних перепланувань, перерозподілу площ, приєднання інших приміщень в даних квартирах не проводилося. Щодо скасування свідоцтв про право власності на квартиру, зазначають, що це лише призведе до витрат по переоформленню документації на квартири, але жодним чином не вплине на обсяг прав власників на належну їм житлову нерухомість, оскільки квартира №3 ще до присвоєння окремих квартирних номерів поділена, в результаті чого кожен зі співвласників набув право користування тільки отриманими в ході встановленого порядку користування приміщеннями, а тим більше скасування свідоцтв про право власності на квартиру не вплине на права чи законні інтереси позивача. Щодо інших вимог, вважають, що потрібно застосувати строк позовної давності.

Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_6 та представників апелянтів ОСОБА_5, ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_2 та її представників ОСОБА_3, ОСОБА_4 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та предявлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає.

Встановлено, що ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_6, загальною площею 63,7 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 24.10.1997 року.

ОСОБА_6 та ОСОБА_11, є співвласниками квартири №3, загальною площею 50,9 кв.м., а ОСОБА_8 власник квартири №4 загальною площею 17,4 кв.м. в тому ж будинку. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності на квартиру від 21.01.1997 року, договором купівлі-продажу від 26.03.1999 року та реєстраційним посвідченням від 29.03.1999 року.

Також судом, встановлено, що раніше між відповідачами, як співвласниками квартири №3 визначено правовий режим користування окремими приміщеннями в даній квартирі, що підтверджується договором про визначення порядку користування квартирою № 3 від 05.06.1997 року та договором купівлі-продажу від 26.03.1999 року, згідно якого до ОСОБА_8 в користування перейшли певні приміщення, які в послідуючому утворили квартиру № 4.

Так, 19.08.2005 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради видано розпорядження № 1305, згідно якого частині квартири квартири №3 площею 33, 3 кв. м., яка в цілому мала б мати площу 50,9 кв.м. відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 21.01.1997 року, залишено квартирний номер 3.

Відповідно 19.07.2006 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради видано розпорядження № 707, згідно якого відділу приватизації житла доручено оформити та видати свідоцтво ОСОБА_8 на однокімнатну квартиру № 4 загальною площею 17,4 кв.м.

Законність розпоряджень Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1305 від 19.08.2005 року та № 707 від 19.07.2006 року є предметом даного спору.

Також встановлено, що розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 707 прийнято на підставі розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 464 «Про присвоєння окремого квартирного номеру 1/3 частині квартири № 3 на по вул.Поліщука,86».

Задовольняючи позов, суд врахував наступні обставини.

Відповідно до п. 2 розпорядження Франківської районної адміністрації ЛМР № 861 від 16.08.1999 року, вирішено присвоїти 1/3 частині квартири № 3 на по вул.Поліщука,86, що належить ОСОБА_8, окремий квартирний номер 4.

Згідно розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1265 від 02.11. 1999 року, у розпорядження № 861 від 16.08.1999 року внесено зміни, які викладено в наступній редакції: «присвоїти частині квартири №3 на по вул.Поліщука,86 окремий квартирний номер 4 після реконструкції її 1/3 частини згідно погоджених проектних пропозицій».

Вказані розпорядження скасовані у повному обсязі, як незаконні, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 07.07.2003 року у справі № 2-53/03, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що внаслідок прийняття розпорядження № 861 є порушеним право позивачів, в т.ч. ОСОБА_2С, у володінні, користуванні і розпорядженні належним їм майном.

Відповідно до п. 2 розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 464 від 22 березня 2006 року, розглянувши заяву ОСОБА_8 - співвласника 1/3 частини квартири №3 на вул.Поліщука,86 подані документи та висновок міжвідомчої комісії, вирішено присвоїти 1/3 частині квартири №3 на по вул.Поліщука,86, загальною площею 17,6 кв.м. - квартирний номер 4.

Зазначене розпорядження визнане таким, що не відповідає вимогам закону, згідно рішення Франківського районного суду м. Львова від 22.09.2010 року у справі № 2-2405/10, яке набрало законної сили. При цьому судом встановлено, що розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 464 від 22 березня 2006 року про присвоєння окремого квартирного номера 1/3 частині квартири №3 на по вул.Поліщука,86 підлягає скасуванню з підстав зазначених у рішенні Франківського районного суду м. Львова від 07 липня 2003 року по цивільній справі № 2- 53/03.

З огляду на викладене, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позивач у справі звільнений від обов'язку повторного доказування обставин порушення його прав, внаслідок присвоєння Франківською районною адміністрацією, окремих квартирних номерів часткам квартири квартири №3 на вул.Поліщука,86 в м.Львові.

При цьому суд вказав, що матеріали справи не містять жодних доказів про те, щодо поділу квартири №3 на по вул.Поліщука,86 та не прийняв до уваги заперечення відповідачів щодо поділу вказаної квартири та припинення спільної часткової власності на неї.

Однак такі висновки суду не відповідають вимогам закону, так як не з"ясовано, чи відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України зазначені рішення суду можуть мати преюдиціальне значення при розгляді даної справи та не перевірено посилання відповідачів на допустимі докази щодо набуття ними права власності на вказані квартири.

Апелянти вказують, що поза увагою суду залишилась та обставина, що договором про визначення порядку користування квартирою № 3 в буд. №86 по вул.Поліщука у м. Львові від 05.06.1997 року та договором купівлі-продажу від 26.03.1999 року визначено порядок користування співвласниками вказаної квартири окремими її приміщеннями.Суд необгрунтовано прийшов до висновку, що позивач в справі звільнений від обов'язку повторного доказування обставин порушення його прав, внаслідок присвоєння Франківською районною адміністрацією Львівської міської радиокремих квартирних номерів часткам квартири АДРЕСА_7.

Судова колегія прийшла до висновки, що ці посилання апелянтів заслуговують на увагу.

Встановлено, що відповідно до спірного свідоцтва про право власності квартира №4 складається виключно з тих приміщень, які були набуті ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу від 26.03.1999 року і входили до складу 1/3 квартири №3, без проведення жодних реконструкцій, перепланувань, добудови, додавання площі інших приміщень.

Так, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру №212763 від 21.01.1997 року належала на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_7 (а.с.43 т.1).

Власники квартири №3 звернулись до ЛМБТІ в червні 1997 року і отримали висновок про визначення ідеальних долей між співвласниками для відчуження мезоніну (а.с.41 т.1).

На підставі цього висновку між ними було укладено договір про визначення часток та порядок користування приміщеннями від 05.06.1997 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_13, реєстровий №1688 (а.с.40 т.1).

Кожний співвласник набув право користування виключно визначеними договором приміщеннями, тобто ОСОБА_11 та ОСОБА_14 отримали право користування тільки приміщеннями розташованими в напівпідвалі, а ОСОБА_12 - приміщеннями мезоніну, а саме 1/3 квартири №3.

Відповідно, як одноосібний власник 1/3 квартири АДРЕСА_7, ОСОБА_12 відчужила її 10.06.1997 року на користь ОСОБА_15 (а.с.42 т.1).

ОСОБА_15 в свою чергу відчужив її 26.03.1999 року на користь ОСОБА_8 (а.с.50 т.1).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 26.03.1999 року 1/3 частина квартири, яку придбала ОСОБА_8, позначена в плані під літерами: 3-1(3-7)/09 кв. м (вбиральня); 3-2(3-6)/1,5 кв.м (коридор); 3-3(3-8) 15,0 кв.м (а.с.53 т.1)

Згідно з реєстраційним посвідченням КММ № 025501 Львівського обласного бюро технічної інвентаризації від 29.03.1999 року ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.1999 року належить на праві особистої власності 1/3 частина квартири АДРЕСА_8.

Вказані обставини позивач не заперечує та не оспорює законність вказаних договорів, які заключені в нотаріальній формі.

ОСОБА_8, не змінюючи площі квартири, не проводячи жодних ремонтних робіт чи самовільного будівництва звернулась до Франківської адміністрації про присвоєння набутого нею приміщення мезоніну (1/3 квартири №3) окремого квартирного номеру виключно з метою отримання поштової адреси, з метою повноцінно реалізовувати свої права користування та володіння придбаною житловою нерухомістю, про що Франківською районною адміністрацію винесено розпорядження.

На підставі правовстановлюючих документів, заяв співвласників, а також виготовлених технічних паспортів на виділені в натурі частки квартири АДРЕСА_9, Франківською районною адміністрацію, в межах наданих їй повноважень видано свідоцтва про право власності на квартири №3 ОСОБА_6, ОСОБА_11 та №4 - ОСОБА_8

Спору щодо складу та площі виділених часток квартири №3, внаслідок чого частка 2/3 квартири №3 приміщення яких розташовані в напівпідвалі будинку №86 по вул.Поліщука в м.Львові зареєстрована на праві власності за ОСОБА_6 та ОСОБА_11 і отримала квартирний №3, а частка 1/3 вищезгаданої квартири, приміщення якої розташовані в мезоніні зареєстрована на праві власності за ОСОБА_8 і отримала квартирний №4, між співвласниками не існує, поділ відбувся на підставі їх вільного волевиявлення та взаємної згоди.

Враховуючи, що квартира №3 завжди складалась з окремих двох частин, розміщених відповідно в півпідвалі - 2/3 квартири і в мезоніні -1/3 квартири, яка станом на даний час зареєстрована як квартира №4 і жодних перепланувань, перерозподілу площ, приєднання інших приміщень тощо в даних квартирах не проводилось, тому безпідставними є позовні вимоги щодо зобов'язання ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_8 привести квартиру АДРЕСА_10 до попереднього стану шляхом включення площі кВ.№4 до невід'ємної складової квартири №3.

При цьому судова колегія враховує те, що позивачем не оспорюється набуття відповідачами права власності на вказані квартири.

Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

При таких обставинах в суду не було підстав вважати, що для задоволення позовних вимог є та обставина, що судовими рішеннями у справі № 2-53/03 та у справі № 2-2405/10 Франківського районного суду м. Львова встановлено, що внаслідок прийняття розпоряджень Франківської районної адміністрації Львівської міської ради є порушеними права позивачів, в т.ч. ОСОБА_2С, у володінні, користуванні і розпорядженні належним їм майном.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №707 від 19.04.2006 року «Про оформлення свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_11», визнання недійсним свідоцтво про право власності на квартиру №4 та скасування державної реєстрації права власності на квартиру №4 та відповідно визнання протиправним та скасування розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №1305 від 19.08.2005 року «Про оформлення свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_7», визнання недійсним свідоцтво про право власності на квартиру №3 та скасування державної реєстрації права власності на квартиру №3, то відповідачі просили суд відмовити з підстав пропуску строку позовної давності (а.с.192-193).

Також відповідачі просили суд відмовити з підстав пропуску строку позовної давності щодо позовної вимоги про скасування (виключення) з п.2 Розпорядження №464 належності до квартири АДРЕСА_11 приміщення коридору під позначкою 3-2 площею 1,5 кв.м. (а.с.193).

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Провіряючи ці посилання відповідачів судова колегія встановила, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 22 вересня 2010 року задоволено позов ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_2 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, виконавчого комітету Львівської міської ради, треті особи - ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_18 Савіна, ОСОБА_6 про визнання незаконним розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради.

Визнано незаконним розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №464 від 22 березня 2006 року «Про присвоєння окремого квартирного номеру №4 1/3 частині квартири АДРЕСА_12» (справа №2-2405/10, Франківського районного суду м.Львова).

Встановлено, що позовна заява по цій справі була подана 25.01.2010 року і в матеріалах справи є заява ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 9.07.2010 року про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.43), а також є заява її представника ОСОБА_3 від 27.07.2010 року про те, що в судовому засіданні 30.06.2010 року стало відомо про матеріали міжвідомчої комісії щодо присвоєння окремого квартирного номеру №4 мезоніну по вул. Поліщука, 86 у м.Львові (а.с.49).

Отже з цього часу позивачу було відомо про обставини присвоєння окремого квартирного номеру №4 1/3 частині квартири АДРЕСА_12.

В той же час позовна заява по справі, яка є предметом апеляційного розгляду, подана 20.09.2013 року, тобто з пропуском встановленого ст.257 ЦК України строку загальної позовної давності тривалістю у три роки.

Пропущено строк позовної давності і щодо вказаних вище позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру №3 та скасування державної реєстрації права власності на квартиру №3 та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру №4 та скасування державної реєстрації права власності на квартиру №4

Так, раніше в провадженні Франківського районного суду м.Львова перебувала справа за позовом ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_2 щодо усунення перешкод у користуванні горищем, визнання частково недійсним розпорядження про приватизацію, стягнення шкоди (справа №2-51/09, Франківського районного суду м.Львова).

За заявою позивачів ухвалою суду від 7 грудня 2009 року позовна заява залишена без розгляду (а.с.170 цієї справи).

З матеріалів справи вбачається, що 4.11.2008 року позивачі в заяві про уточнення позовних вимог просили скасувати розпорядження щодо передачі у власність відповідачам приміщення коридору під позначкою 3-2 площею 1,5 кв.м. (а.с.63 цієї справи).

Також в заяві від 10.03.2009 року позивачі вказували, що в лютому 2009 року їм стало відомо про обставини щодо незаконності присвоєння окремого квартирного номеру №4 мезоніну по вул. Поліщука, 86 у м.Львові (а.с.140 цієї справи).

Вказані обставини теж є доказом пропуску позивачами встановленого ст.257 ЦК України строку загальної позовної давності тривалістю у три роки.

Отже в задоволенні щодо вказаних позовних вимог слід відмовити з підстав пропуску строку позовної давності.

Також судова колегія враховує і те, що у справі №2-51/09 Франківського районного суду м.Львова є акт складений ЛКП «Навколо базару» від 28.01.2008 року про те, що ключі від горища були вручені всім мешканцям будинку, однак ОСОБА_17 від їх отримання відмовився (а.с.101 цієї справи).

В той же час ОСОБА_17 та ОСОБА_2 отримали цей ключ 27.01.2010 року, про що свідчить їх підпис на заяві, яка подана їх представником ОСОБА_4 щодо залишення позовної зави без розгляду в частині позовних вимог про чинення перешкод в користування горищем (а.с.132 цієї справи).

Отже у них був доступ до частини горища, а тому немає підстав вважати, що їм чинилися перешкоди в користуванні горищем, до якого є вхід через приміщення коридору площею 1,5 кв.м.

При таких обставинах рішення суду слід скасувати і постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, стягнувши з позивача на користь апелянтів по 243 грн. 60 коп. судового збору, які сплачені при подачі апеляційних скарг (а.с.222, 229, т.1; а.с.4,5 т.2).

Судова колегія враховує те, що з представленої копії посвідчення №129291 інваліда 2-ої групи вбачається, що останній період вказаний у посвідченні, за який ОСОБА_2 отримала пенсію інваліда 2-ої групи, зазначений 1997 рік (а.с.10). Даних про отримання вказаної пенсії в послідуючому немає. Отже нею не представлено даних про те, що на даний час вона не звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_6 ОСОБА_5 та представника ОСОБА_8 ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

В позові ОСОБА_9 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, відділу приватизації державного житлового фонду Франківського району м. Львова, реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_8, з участю третіх осіб ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», ЛКП «Навколо базару» про скасування чи визнання незаконними свідоцтв про право власності та приведення квартири до попереднього стану відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9 в користь ОСОБА_6 243 грн. 60 коп. та в користь ОСОБА_8 243 грн. 60 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_19