У х в а л а

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Коротуна В.М.,Маляренка А.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, Вінницької міської ради, реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області про визнання недійсним свідоцтв про право власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 05 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_8, Вінницької міської ради, реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, у якому просили визнати недійсним та скасувати свідоцтво на право власності, видане на ім'я ОСОБА_8 Вінницькою міською радою 04 жовтня 2012 року на житловий будинок по АДРЕСА_1; визнати недійсним та скасувати свідоцтво на право власності на нерухоме майно, видане на ім'я ОСОБА_8 реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції від 26 лютого 2014 року на житловий будинок по АДРЕСА_1; зобов'язати реєстраційну службу Вінницького міського управління юстиції скасувати рішення про держави реєстрацію прав власності на вказаний житловий будинок, яку було проведено на підставі вказаних свідоцтв на право власності. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 12 грудня 1998 року та технічного паспорту від 28 жовтня 1998 року за ОСОБА_4 та членами її сім'ї рахувалася квартира НОМЕР_1, що знаходиться у житловому будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, загальною площею 55,0 кв. м, що становило 13/20 частки зазначеного будинковолодіння. Квартира НОМЕР_2 у спірному будинковолодінні, що складало 7/20 його частки належали ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцем якого за заповітом є ОСОБА_8 У свідоцтві на право на спадщину, виданому 27 травня 2011 року на ім'я ОСОБА_8, зазначено, що самочинно зведені будівлі в спадщину не включено. Під час розгляду іншої справи у суді за позовом ОСОБА_8 про виділення в натурі частки будинковолодіння, позивачі дізналися, що згідно з технічним паспортом від 04 грудня 2013 року та свідоцтва про право власності від 26 лютого 2014 року, згідно з якими їй належить 83/100 частки у спільній частковій власності на житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1. Також позивачі вказували, що у технічному паспорті зазначено що у володінні ОСОБА_4 знаходиться квартира НОМЕР_1 загальною площею 55,0 кв. м, тому не зрозуміло яким чином зменшився розмір її частки у спільній частковій власності, яка з 13/20 (65/100) зменшилася до 17/100. Також вказували, що на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 04 жовтня 2012 року № 2425 замість свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_8 виготовила свідоцтво про право власності від 04 жовтня 2012 року. При цьому орган місцевого самоврядування первинного правовстановлюючого документа не виготовляв, що є порушенням вимог закону. Зазначали, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 травня 2011 року недійсним не визнано, тому не було законних підстав видавати свідоцтво про право власності.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 05 червня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які юна посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися припущеннях.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, виходячи із того, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами порушення відповідачем їх прав та законних інтересів під час виготовлення та отримання свідоцтв на право власності на квартиру НОМЕР_2 у спірному житловому будинку з господарськими спорудами.

Наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції та висновків судів першої й апеляційної інстанцій не спростовують.

Оскільки зі змісту касаційної скарги не вбачається неправильного застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 05 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. ПаріноваВ.М. КоротунА.В. Маляренко