Справа № 461/6041/15-ц
Провадження № 4-с/461/53/15
УХВАЛА

27.07.2015 року Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючої судді Фролової Л.Д.,

при секретарі Думичі Р.М.,

за участі заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

представника Галицького відділу ДВС

Львівського міського управління юстиції ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідною скаргою. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 жовтня 2014 року по справі № 461/4586/14-ц з ОСОБА_1 на користь ЛКП «Старий Львів» стягнуто заборгованість за комунальні послуги у сумі 2133,21 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн. Постановою державного виконавця від 28 квітня 2015 року за даним рішенням відкрите виконавче провадження. 13 травня 2015 року заявником подано заяву до Галицького районного суду м. Львова про зупинення виконавчого провадження до розгляду апеляційної скарги від 29 квітня 2015 року.

26 травня 2015 року ОСОБА_1 отримала лист з Галицького відділу ДВС, в якому її повідомлено про накладення арешту на квартиру. 27 травня 2015 року заявник повторно звернулася до державного виконавця із заявою про зупинення виконавчого провадження. Провадження державним виконавцем зупинене не було.

Просить суд визнати бездіяльність державного виконавця щодо невинесення постанови про зупинення виконавчого провадження, дії щодо накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 неправомірними, зобовязати прийняти постанову про зупинення виконавчого провадження і скасування арешту до розгляду апеляційної скарги.

Заявник в судовому засіданні скаргу підтримала та просила задовольнити. Пояснила, що 26 травня 2015 року у дверях своєї квартири вона виявила постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з пропозицією добровільно виконати рішення суду у строк до 05 травня 2015 року, отримала лист з повідомленням про арешт квартири. Після цього, 27 травня 2015 року, звернулася до відділу ДВС із заявою про зупинення виконавчого провадження, яке виконавцем зупинене не було.

Представник заявника, посилаючись на неправомірність дій державного виконавця, просила суд скаргу задовольнити.

Представник державної виконавчої служби України за довіреністю (а.с.32) ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні скарги, оскільки, вважає свої дії правомірними, оскільки, він разом з працівником ЛКП під час виходу за місцем проживання ОСОБА_1 залишив у дверях квартири виклик до відділу ДВС. Зазначив, що підстав для зупинення виконавчого провадження він не має.

Суд, розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявника, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи , вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано положеннями статті 383 ЦПК України, згідно яких сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

За приписами статті 32 Закону України "Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є :1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

В порушення порядку, встановленого ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем при накладанні арешту на майно боржника, не вжиті заходи щодо вилучення готівкових коштів боржника, арешту рахунків в установах банків. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Як встановлено судовим розглядом, представник стягувача ЛКП «Старий Львів» звернулася до Галицького відділу ДВС Львівського міськуправління юстиції із заявою від 03 квітня 2015 року про прийняття до примусового виконання виконавчого листа Галицького районного суду м. Львова № 461/4586/14-ц від 23 жовтня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЛКП «Старий Львів» заборгованості по утриманню будинку у сумі 2133,21 грн. та суми сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн. (а.с.33,34).

Постановою державного виконавця від 28 квітня 2015 року відкрите виконавче провадження № 47298592, боржникові надано строк для добровільного виконання рішення суду до 05 травня 2015 року (а.с.35). Постановою від 07 травня 2015 року накладений арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 у межах суми стягнення та заборонено відчуження майна (а.с.39). 12 травня 2015 року обтяження майна зареєстроване відповідно до закону у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження (а.с.37).

Суд вважає, що акт державного виконавця, складений по виходу за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, який не містить дати його складення (а.с.36), не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції про проведення виконавчих дій.

Крім того, серед матеріалів виконавчого провадження відсутні докази направлення боржникові копій рішень державного виконавця, викликів до відділу ДВС. Залишення виклику у дверях квартири за адресою боржника не є належним повідомленням останнього відповідно до вимог чинного законодавства.

В матеріалах справи відсутні акти державного виконавця про перевірку майнового стану боржника за місцем проживання для звернення стягнення на виявлене майно в межах суми боргу.

Задовольняючи скаргу частково, суд виходить з того, що державний виконавець відділу ДВС, виконуючи зазначене судове рішення, допустив порушення порядку його виконання, передбаченого законом, зокрема, щодо належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження та вжиття заходів примусового характеру, передчасного винесення постанови про накладення арешту на все майно боржника. Відтак, така постанова підлягає скасуванню.

Вирішуючи вимоги щодо зобовязання державного виконавця прийняти постанову про зупинення виконавчого провадження, суд виходить з наступного.

Статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений вичерпний перелік підстав, за яких державний виконавець зобовязаний зупинити виконавче провадження, а ст. 38 цього Закону перелік підстав, за яких державний виконавець має право зупинити виконавче провадження. Дані норми не передбачають як підставу для зупинення виконавчого провадження подання апеляції на рішення суду, примусове виконання якого здійснюється. Отже, зупинення у даному випадку з зазначених заявником підстав виконавчого провадження виходило б за рамки повноважень державного виконавця та потягнуло б за собою порушення норм закону.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні скарги в цій частині.

Керуючись ст. 208-210, 383 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_3 та скасувати постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №47298592 про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь ЛКП «Старий Львів» заборгованості у сумі 2133,21 грн. та 243,60 судового збору.

В іншій частині вимог відмовити.

Ухвала постановлена в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 27 липня 2015 року, її вступна та резолютивна частини оголошені в судовому засіданні. Повний текст ухвали виготовлений 30 липня 2015 року.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова протягом п'яти діб з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.Д. Фролова