АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Семенюк Т.А., Стрижеуса А.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 6 травня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за кредитним договором,

встановила:

у січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 49 067 грн. 90 коп. заборгованості за кредитним договором.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 12 червня 2007р. уклав з відповідачем кредитний договір № SAMDN 3921, відповідно до якого позичальникотримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з процентною ставкою 22,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідачем зобов'язання по поверненню кредитної заборгованості не виконуються, у зв'язку із чим станом на 7 січня 2015р. виникла заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 15 320грн., заборгованість за процентами за користуванням кредитом у сумі 30 358грн. 53коп., заборгованості з комісії у сумі 3 389,37грн.

Заочним рішенням суду від 6 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить заочне рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права, оскільки правовідносини сторін тривають до повного погашення заборгованості позичальником, тому висновки суду про пропуск позивачем позовної давності є безпідставними.

Апелянт, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.71), свого представника у судове засідання не направив, клопотання про перенесення судового розгляду не подав, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність апелянта.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 12 червня 2007р. між сторонами був укладений договір № SAMDN3921, відповідно до якого банк зобов'язався відкрити відповідачу картковий рахунок та видати платіжну картку VISA,

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/10040/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Роман О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
- 2 -

встановивши ліміт кредитування у розмірі 15 000грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22,80% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Судом встановлено, що строк дії картки закінчився 13 липня 2008р.

Колегія суддів позбавлена можливості перевірити вказану обставину, оскільки позивачем суду не надано документів у підтвердження дати видачі картки, а копія тексту договору, який був укладений сторонами, наданий позивачем суду, неналежної якості, що позбавляє можливості перевірити вказану судом першої інстанції обставину.

Однак, враховуючи, що жодна сторона даного факту не спростовувала, у тому числі і апелянт у апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вказана обставина встановлена судом першої інстанції належним чином і відповідає дійсності.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачем належним чином не виконувалися зобов'язання по погашенню кредитної заборгованості та сплаті процентів за користування кредитом, у зв'язку із чим виникла заборгованість у сумі 15320грн. за кредитом, у сумі 30358,53грн. за процентами та 3389,37грн. за комісією.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем належним чином вказані обставини спростовані не були, а також не було надано доказів погашення кредитної заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з пропуску позивачем строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється триваліс-тю у три роки.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредит-ним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно пункту 9.12 розділу І умов і правил надання банківських послуг договір діє до моменту належного виконання сторонами зобов'язання.

Судом правомірно взято до уваги, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 розділу ІІ умов і правил надання банківських послуг граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі

- 3 -

визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Строк дії картки закінчився 13 липня 2008р., проте ПАТКБ "ПриватБанк" звернулось досуду з позовом про захист свого порушеногоправа лише у січні 2015 року, тобто з пропуском установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовноїдавності.

Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку.

Позивачем суду не було надано доказів, що після закінчення строку дії картки відповідачу була видана нова картка.

Аналізуючи умови кредитного договору сторін у цій справі та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку, що за договором пронадання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашеннякредиту, а й кінцевий строк повного погашеннякредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплатичергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту(стаття 261 ЦК України).

Частиною 4 статті 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач звернувся до суду до пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову, так як про це заявив відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції.

Доводи апелянта, що правовідносини з відповідачем тривають до повного погашення заборгованості позивальником, не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Отже, викладене у п. 9.12. розділу Іумов і правил надання банківських послуг про те, що договір діє до моменту належного виконання сторонами зобов'язання не є встановленим строком дії договору, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 630 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до моменту належного виконання сторонами зобов'язання (пункт 9.12), строк погашення кредиту в повному обсязі 13 липня 2008р. (пункт 5.4. правил користування платіжною карткою), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів (рункт 5.4.).

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору, тому позовна давність обраховується з моменту настання обов'язку позичальника повністю погасити кредитну заборгованість.

- 4 -

Судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити, заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 6 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: