БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/9648/14-ц
провадження № 2/361/3352/15
РІШЕННЯ

Іменем України

02 листопада 2015 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого суддіПетришин Н.М.
за участю секретаряМасловської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. У даній квартирі зареєстрований він та його матір, відповідач по справі ОСОБА_4, яка з 2012 року в квартирі не проживає, місце її проживання не відоме. Позивач зазначає, що він сам оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги. Крім того, реєстрація у квартирі відповідача порушує його права з приводу вільного розпорядження своїм майном, у зв'язку із чим позивач змушений звернутися до суду із позовом про усунення порушень у здійсненні права приватної власності квартири, а саме, визнати відповідача такою, що втратила право користування вищевказаною квартирою.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та пояснив наступне. У 2012 році між ним та відповідачем відбулася сварка. Після того відповідач пішла з квартири, проживала у своєї дочки або невістки. У 2014 році відповідач знову прийшла до квартири, однак позивач її в квартиру не впускає, так як він її боїться, тому змінив замок у вхідних дверях.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі, пояснивши наступне. Дійсно, вона зареєстрована та постійно проживала у квартирі позивача. Однак, позивач дуже часто виганяв її з квартири, у зв'язку із чим вона змушена періодично проживати у своєї дочки або в невістки. Вже з осені 2014 року вона не може потрапити до квартири, позивач змінив замки у вхідних дверях та не впускає її в квартиру. Такими діями позивач створює їй перешкоди проживання у квартирі.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, яка є дочкою відповідача, також заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що відповідач постійно проживала у квартирі АДРЕСА_1 та належить позивачу. Однак, останній чинить відповідачу перешкоди щодо проживання у своїй квартирі, не впускає до квартири.

Судом встановлено такі факти на наступні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, про що свідчить копія договору міни квартири від 01 липня 2009 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, та посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Кутовою Т.А. (а.с.7).

Згідно із витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.07.2009 року, ОСОБА_3 на підставі вищевказаного Договору міні квартири на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Відповідно даних довідки адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області від 14.01.2015 року ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 25).

Із Акта обстеження житлово-побутових умов, складеного 11.12.2014 р. депутатом Броварської міської ради ОСОБА_9, вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1, окрім заявника прописана, але не проживає ОСОБА_4, 1932 року народження.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10, яка є цивільною дружиною позивача, пояснила, що ОСОБА_4 проживала разом з ними у квартирі. Відповідач постійно вчиняла сварки, а у 2012 році пішла проживати до своєї дочки. Ніхто їй не забороняв приходити до квартири.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11, який є сусідом позивача, пояснив, що відповідач по даній справі дійсно проживала у квартирі позивача. З якого часу вона перестала проживати в квартирі свідок не пам'ятає, але часто бачить її біля будинку, чув, як вона стукала в двері квартири позивача, однак свідку не відомо, чи на той час позивач був вдома. Крім того, пояснив, що часто чув сварки, які виникали між позивачем та відповідачем, однак останнім часом (не може вказати протягом якого періоду) голос відповідача за стіною не чутно.

Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та пояснення свідків, оцінивши докази, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи із наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_4 неодноразово зверталася до органів міліції із повідомленням про те, що її ОСОБА_3 постійно вчиняє сварки, не впускає її додому за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчать наявні у матеріалах справи копії висновків дільничних інспекторів МВ ГУМВС України в Київській області від 16 вересня 2014 року та 29 жовтня 2014 року.

Також зі змісту вищевказаних висновків вбачається, що опитаний при перевірці ОСОБА_3 пояснив, що дійсно між ним та матір'ю ОСОБА_4 виникло непорозуміння щодо проживання в квартирі АДРЕСА_1 під час якого він відмовився впускати її в квартиру, оскільки побоюється вчинення неправомірних дій та заселення матір'ю до квартири сторонніх осіб.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2014 року встановлено, що 08 вересня 2014 року близько 13 години 00 хвилин та 22 жовтня 2014 року близько 14 години 30 хвилин, ОСОБА_3, перебуваючи за місцем свого проживання вчинив сварку відносно матері ОСОБА_4 1932 р.н., в ході якої був агресивним, голосно висловлювався в її адресу грубою нецензурною лайкою та не впускав до квартири. На зауваження та прохання припинити свої протиправні дії не реагував. Тим самим вчинивши насильство в сім'ї морального та психологічного характеру, тобто скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Зі змісти вказаної постанови вбачається, що в суді ОСОБА_3 свою вину у скоєному правопорушенні визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, пояснив, що 08.09.2014 р. та 22.10.2014 р. вчинив правопорушення за обставин, визначених у протоколі про адміністративне правопорушення. Крім того, вина ОСОБА_3 у скоєному правопорушенні, передбачена ч.1 ст. 173-2 КУпАП підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, тому його визнано винним у скоєнні такого правопорушення та вирішено піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 55 грн.

З огляду на викладені обставини вбачається, що позивач своїми діями умисно чинив перешкоди ОСОБА_4. щодо її проживання у квартирі АДРЕСА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, позивачем у судовому засіданні не наведено переконливих доказів відсутності відповідача, яка є членом його сім'ї понад один рік без поважних причин у спірному житлі. Водночас, покази свідка ОСОБА_10 щодо непроживання відповідача у квартирі із 2012 року, суд оцінює критично, оскільки свідок у судовому засіданні сама пояснила, що стосунки із матір'ю її цивільного чоловіка неприязні, так як ОСОБА_4 неодноразово погрожувала їй.

Крім того, посилання у позовних вимогах на норми ст.ст. 71, 72 ЖК України є безпідставними, оскільки відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист

права власності та інших речових прав» за № 5 від 07 лютого 2014 року члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 405 ЦК України, ст. ст. 60, 209, 215-218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Петришин