Ухвала

іменем україни

08 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Парінової І.К., Писаної Т.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_3, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Авіто Дніпро», про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2011 року публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, обґрунтовуючи вимоги тим, що 28 липня 2010 року між банком та товариством з обмеженою відповідальністю «Авіто Дніпро» (далі - ТОВ «Авіто Дніпро») укладено договір про відкриття невідновлювальної кредитної лінії № 160/02-10, згідно з умовами якого останнє отримало кредит у розмірі 22 000 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту терміном до 13 червня 2013 року зі сплатою 22 % річних за користування кредитом та комісії за управління та обслуговування кредитної Промінвестбанк у розмірі 0,5 % річних. Того ж дня між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 163/15-10, відповідно до умов якого останній поручився перед банком відповідати за належне та своєчасне виконання ТОВ «Авіто Дніпро» взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 01 лютого 2011 року виникла заборгованість у розмірі 22 839 582 грн 50 коп., яку банк просив стягнути на його користь з ОСОБА_3

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Промінвестбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 839 574 грн 82 коп. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 214, 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вище вимогам закону повністю не відповідають.

Судами встановлено, що 28 липня 2010 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Авіто Дніпро» укладено договір, згідно з умовами якого останнє отримало кредит у розмірі 22 000 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту терміном до 13 червня 2013 року зі сплатою 22 % річних за користування кредитом і сплатою комісії за управління та обслуговування кредитної лінії у розмірі 0,5 % річних (а. с.10-20, т. 1).

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 28 липня 2010 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 163/15-10, відповідно до умов якого останній прийняв на себе зобов'язання відповідати в повному обсязі за повне та своєчасне виконання позичальником всіх боргових зобов'язань перед позивачем за вказаним кредитним договором (а. с. 28-31, т. 1).

У зв'язку з неналежним виконанням ТОВ «Авіто Дніпро» умов кредитного договору станом на 01 лютого 2011 року виникла заборгованість у розмірі 22 839 582 грн 30 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 21 991 300 грн; заборгованості за процентами - 410 905 грн 93 коп.; заборгованості за комісією за управління кредитною лінією - 9 342 47 грн, у тому числі заборгованості з урахуванням індексу інфляції 100,8 % - 9 322 грн 56 коп. та 3 % річних від простроченої суми - 20 грн 52 коп.; заборгованості за простроченими процентами - 413 887 грн 26 коп., у тому числі заборгованості з урахуванням індексу інфляції 100,8 % за 27 днів - 412 978 грн 05 коп. та 3 % річних від простроченої суми - 909 грн 21 коп.; пені - 4 803 грн 56 коп., у тому числі за несвоєчасне погашення процентів - 4 697 грн 52 коп. та пені за несвоєчасне погашення комісії за управління кредитом - 106 грн 04 коп. (а. с. 9, т.1).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що у зв'язку із неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, виконання якого забезпечено договором поруки, виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 як поручителя на користь банку, врахувавши при цьому наданий банком розрахунок.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844146/ed_2014_02_11/pravo1/T030435.html?pravo=1> за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844140/ed_2014_02_11/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Статтею 553 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843623/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843629/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1> порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843629/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 посилався на те, що 30 вересня 2010 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Авіто Дніпро» було укладено додатковий договір про внесення змін до основного кредитного договору, згідно з яким п. 3.12.1 кредитного договору від 28 липня 2010 року викладено у новій редакції, зокрема передбачено, що в разі не переведення зазначених обсягів грошових потоків процентна ставка за користування кредитом збільшується на 1 (один) процент річних з місяця, наступного за тим, у якому виявлене таке порушення. Зміна процентної ставки здійснюється без укладення додаткових договорів про внесення змін до кредитного договору.

Крім того, зазначив, що з наданого банком розрахунку вбачається, що з 01 лютого 2011 року без його повідомлення та згоди як поручителя було збільшено процентну ставку за користування кредитом з 22 % до 23 %, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій у порушення вимог ст. ст. 10, 60, 212-214, 303, 315 ЦПК України належним чином не з'ясували фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не перевірили та не надали оцінки доводам відповідача про те, що обставина збільшення процентної ставки за спірним кредитним договором встановлена Вищим господарським судом України у постанові від 28 серпня 2014 року в справі за позовом ПАТ «Промінвестбанк» до ТОВ «Авіто Трейдінг Груп», ТОВ «Авіто», третя особа на стороні відповідача - ТОВ «Авіто Дніпро», про стягнення заборгованості.

Крім того, судами попередніх інстанцій не було в повній мірі встановлено, чи здійснив банк підвищення процентної ставки за користування кредитом, зокрема, вказавши, що згідно з п. 4.2.3 кредитного договору передбачено підвищення процентної ставки на 1 процент без укладення договору про внесення змін до кредитного договору у разі ненадання позичальником банку інформації про свою фінансово-господарську діяльність, поза увагою судів залишилося те, що зазначений пункт має зовсім інший зміст, який взагалі не стосується окресленого питання. Натомість посилання на п. 3.12.1 кредитного договору, у якому визначено підстави підвищення процентної ставки у мотивувальній частинах оскаржуваних судових рішень, взагалі відсутні.

Також, судами першої та апеляційної інстанцій не було досліджено та надано належної оцінки положенням договору від 30 вересня 2010 року про внесення змін до кредитного договору від 28 липня 2010 року № 160/02/10, зокрема, щодо умов зміни процентної ставки за користування кредитом, у системному тлумаченні із умовами договору поруки та основного кредитного договору, й відповідно не з'ясовано, чи внесені зміни та доповнення умов основного договору призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Поза увагою судів попередніх інстанції залишилося те, що у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, поручитель не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обов'язок за договором поруки повністю припиняється.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st340>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

І.К. Парінова