Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/8477/14-ц
провадження 2/369/2175/15
РІШЕННЯ

Іменем України

22.05.2015 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Сохань Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2014 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що з 1986 року вона перебуває в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають повнолітнього сина. Сімейне життя з ОСОБА_2 не склалось, в них постійно виникають сварки. Оскільки подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, просила суд розірвати шлюб. Також вказала, що за час перебування в зареєстрованому шлюбу вони придбали майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя: дві квартири в с. Софіївська Борщагівка, земельна ділянка та житловий будинок в с. Головашівка, два автомобіля. Добровільно поділити майно вони не можуть.

Просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 25 жовтня 1986 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис №2384; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1; визнати право власності за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_3; визнати за нею право власності на житловий будинок та земельні ділянки по АДРЕСА_2; визнати за нею право власності на автомобіль Opel, державний формений знак НОМЕР_2; визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Ford, державний номерний знак НОМЕР_1.

У судовому засіданні представник позивача та позивачка позовні вимоги підтримали. Суду пояснили, що спірне майно вони придбавали перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, вона як дружина надавала згоду на придбання майна. Разом проживали до вересня 2013 року, примирення між ними не можливе. Просила задоволити позов.

У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме в частині поділу автомобілів та житлового будинку з земельною ділянкою. Щодо розподілу квартир - заперечував. Суду пояснив, що вони проживали разом до травня 2013 року, примирення між ними неможливе, він фактично має іншу сімю. Вказав, що вартість автомобілів є однаковою, враховуючи користування ними автомобілями, тому не заперечує проти їх поділу. За квартиру НОМЕР_5 він сплатив позивачці грошову компенсацію, про що остання надала розписку. Квартира НОМЕР_6 йому подарована, тому не може бути предметом поділу. Просив задоволити позов частково: в частині поділу квартир - відмовити, в решті позову - не заперечував проти поділу.

У судовому засіданні третя особа ОСОБА_3 проти позову заперечував. Вказав, що квартира НОМЕР_6 ним була придбана за договором купівлі-продажу. У подальшому він як власник подарував відповідачу. Проти позову заперечував.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково, виходячи з наступного.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, що 25 жовтня 1986 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис №2384. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище на «ОСОБА_1».

Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. При розгляді справ про розірвання шлюбу суд має встановлювати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, можливість збереження шлюбу в подальшому. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення.

Оскільки судом встановлено, що сторони спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, не проживають разом тривалий час, тому шлюб між ним ними може бути розірваним. Тому в даній частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

14 липня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку житловою площею 12,9 кв.м, загальною площею 37,8 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

14 липня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0669 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку (кадастровий номер НОМЕР_7), та земельну ділянку площею 0,3316 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер НОМЕР_8), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

При розгляді справи встановлено, що за час спільного проживання сторони придбали автомобілі: Opel Corsa 1.2 І, 2010 року випуску, номер шасі НОМЕР_9, державний номерний знак НОМЕР_2., Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_1.

22 квітня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3.

З інформаційної довідки №29152781 від 07 листопада 2014 року встановлено, що право власності на квартиру НОМЕР_6 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування.

13 серпня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

П.23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що до складу майна, що підлягає поділу на час розгляду справи в суді, включається житловий будинок, земельні ділянки, автомобілі та квартира НОМЕР_5, оскільки дане майно придбане сторонами за час шлюбу, тому суд вважає дане майно спільною сумісною власністю подружжя.

Пояснення представника позивача, що позивачем надавалась згода на купівлю квартири НОМЕР_6, удаваність договору дарування, суд оцінює критично, оскільки на час розгляду справи договори не визнані недійсним, доказів на підтвердження даним обставинам суду не подано. Тому дана квартира до складу поділу майна не включається.

Також суд не бере до уваги пояснення відповідача, що ним була сплачена компенсація позивачці за квартиру НОМЕР_5. Подана розписка (а.с. 57) дану обставину не підтверджує. Інших належних та допустимих доказів цим обставинам суду не подано.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що частки в майні подружжя є рівними, та задовольняє позовні вимоги про поділ майна подружжя шляхом визнання за ОСОБА_2, ОСОБА_1 права власності по 1/2 частині за кожним на земельні ділянки та житловий будинок, квартиру НОМЕР_5.

Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

П.23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

За п.25 вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Оскільки згоди одного з подружжя на отримання компенсації за частку в майні подружжя не було, інший з подружжя не вніс на депозитний рахунок суду відповідного розміру компенсації, навіть за наявності погодженої вартості майна, не підлягають задоволенню вимоги про поділ майна з компенсацією вартості часток, тому суд визнає за подружжям ідеальні частки в майні без реального його поділу та залишає майно в спільній частковій власності.

При розгляді справи сторони погодили, що вартість автомобілів є рівною, та при поділі майна просили врахувати, що ОСОБА_1 користується автомобілем Opel Corsa 1.2 І, 2010 року випуску, номер шасі НОМЕР_9, державний номерний знак НОМЕР_2, а відповідач - Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_1.

За таких обставин позовні вимоги в частині поділу автомобілів підлягають задоволенню.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення поданих позовів.

Керуючись ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задоволити частково.

Шлюб, зареєстрований 25 жовтня 1986 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис №2384, розірвати.

Залишити ОСОБА_1 прізвище «ОСОБА_1».

Визнати право власності за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, на ? частину житлового будинку житловою площею 12,9 кв.м, загальною площею 37,8 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Визнати право власності за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, на ? частину житлового будинку житловою площею 12,9 кв.м, загальною площею 37,8 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Визнати право власності за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, на ? частину земельної ділянки площею 0,0669 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку (кадастровий номер НОМЕР_7), та земельну ділянку площею 0,3316 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер НОМЕР_8), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Визнати право власності за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, - на ? частину земельної ділянки площею 0,0669 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку (кадастровий номер НОМЕР_7), та земельну ділянку площею 0,3316 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер НОМЕР_8), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Визнати право власності за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, на ? частину квартири НОМЕР_5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6.

Визнати право власності за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, на ? частину квартири НОМЕР_5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6.

Визнати право власності за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, на автомобіль Opel Corsa 1.2 І, 2010 року випуску, номер шасі НОМЕР_9, державний номерний знак НОМЕР_2.

Визнати право власності за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, на автомобіль Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_1.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, судові витрати в розмірі 3 327 грн. (три тисячі триста двадцять сім грн. ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С. Пінкевич