Справа №359/1466/15-ц
Провадження №2/359/918/2015
15 травня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого Борця Є.О.,
при секретарі судового засідання Коробові О.П.,
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,
В лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом та обґрунто-вує його тим, що в період часу з 17 травня 2003 року до 18 жовтня 2013 року сторони пере-бували у шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_2 - син ОСОБА_4 16 жовтня 2009 року відповідач придбав квартиру АДРЕСА_1. Ця квартира є об'єктом спільної сумісної власності сторін. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з матір'ю. З огляду на цю обставину позивач просить визнати за нею право власності на 2/3 частки в квартирі АДРЕСА_1.
В ході розгляду цивільної справи ОСОБА_1 подала заяву про зменшення розміру позовних вимог: просить визнати за нею право власності на 1/2 частку в квартирі АДРЕСА_1.
ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився. Він завчасно у встановленому порядку повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обставина підтверджується телефонограмою (а.с.22) та копією витягу з журналу про відправлення телефонограм (а.с.23).
На підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд виніс протокольну ухвалу про заочний розгляд цивільної справи у відсутності відповідача.
Вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази, приєднані до позову, суд дійшов до таких висновків.
Встановлено, що 17 травня 2003 року сторони уклали шлюб. Ця обставина підтверд-жується копією паспорту громадянки України серії НОМЕР_1, виданого на ім'я ОСОБА_1 (а.с.26).
16 жовтня 2009 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу квартири (а.с.8), за яким відповідач придбав квартиру АДРЕСА_1.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 18 жовтня 2013 року (а.с.4) шлюб між сторонами був розірваний.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з п.3 ч.1 ст.57 цього Кодексу майно, набуте дружиною, чоловіком за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Як вбачається з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Встановлено, що спірна квартира була придбана під час перебування сторін у шлюбі. Тому це нерухоме майно є об'єктом спільної сумісної власності сторін. В матеріалах цивіль-ної справи відсутні докази на підтвердження того, що квартира була придбана за особисті грошові кошти відповідача.

З огляду на ці обставини суд вважає, що в порядку поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за ОСОБА_1 належить визнати право власності на ? частку в квартирі АДРЕСА_1. В такому разі у влас-ності відповідача залишиться інша ? частка в цій квартирі.

В матеріалах цивільної справи містяться копії свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_2 від 27 вересня 2006 року та серії НОМЕР_3 від 14 травня 2010 року (а.с.5, 6). З цих документів вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_2 - син ОСОБА_4

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч.3 цієї статті суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Встановлено, що позивач не вимагає збільшення розміру її частки в квартирі. Факт на-родження у сторін дітей не має значення для правильного вирішення цього спору. Тому суд вважає, що наведені вище копії свідоцтв про народження дітей є неналежними доказами.

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуд-жує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Встановлено, що при пред'явленні позову ОСОБА_1 сплатила судовий збір в роз-мірі 960 гривень 53 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.1). Позов задово-лений в повному обсязі.

З огляду на ці обставини суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь позивача нале-жить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 960 гривень 53 копійок.

Керуючись п.2 ч.1 ст.208, ч.1-ч.3 ст.209, ст.ст.212-215, 218, ч.1 ст.224 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ май-на задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку в квартирі АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на іншу ? частку в квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 960 гривень 53 копійок.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку: до Апеляцій-ного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськ-районний суд протягом 10 днів з дня його оголошення.

Відповідач має право подати лише заяву про перегляд заочного рішення до Бориспіль-ського міськрайонного суду протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення. У разі відмови у задоволенні цієї заяви відповідач набуде право оскаржити заочне рішення до Апе-ляційного суду Київської області в загальному порядку.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець