САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 206/5810/15-ц
Провадження № 2-о/206/983/15
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" листопада 2015 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Щербині Є.С., за участю заявника ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Державна міграційна служба України Головного управління в Дніпропетровській області Самарського районного відділу у місті Дніпропетровську, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту його не проживання на території України під час проголошення незалежності і станом на 13 листопада 1991 року, та не набуття громадянства України, мотивуючи тим, що він починаючи з 01.07.1975 року по 02.07.1977 року проходив дійсну військову службу в ОС РРФСР. Після закінчення строку дійсної військової служби він повернувся додому у м. Дніпропетровськ УСРР, де й прописався 04.08.1977 року за адресою попереднього місця проживання: АДРЕСА_1 .

У 1978 році у добровільному порядку був призначений на надстрокову військову службу через Самарський РВК м. Дніпропетровська, та був приписаний до військової частини № НОМЕР_1 . Протягом часу міста приписки змінювалися, однак станом на момент проголошення незалежності України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) він постійно проживав на території Білоруської та Російської Ремпублік. Безпосередньо на час розпаду СРСР він проходив військову службу у м. Слуцьк Мінської області.

Після вступу на надстрокову військову службу у нього був лише один документ, що засвічував його особу: посвідчення особи офіцера. Паспорт громадянина СРСР був ним зданий до РВК при призначенні на надстрокову військову службу. Виходячи з аналізу діючого на той час законодавства, він повинний був бути виписаний з місця прописки, а місце проживання повинно було зберігатися за ним на протязі пьяти років з моменту початку перебування на військовій службі.

Починаючи з 30.09.1978 року і по теперішній час він постійно проживає на території Російської Федерації, є громадянином Російської Федерації та офіцером запасу.

На протязі останніх років дуже тяжко захворіла його мати, яка за рекомендаціями лікарів потребує стороннього догляду. У зв`язку з чим ним було прийнято рішення щодо необхідності оформлення та отримання дозволу на постійне місце проживання на території України.

На його звернення до Самарського відділу у місті Дніпропетровськ Головного управління в Дніпропетровській області державної міграційної служби України щодо отримання дозволу на імміграцію в Україну, йому було відмовлено по причині зазначення свідомо неправдивих відомостей, причиною стала інформація з ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про реєстрацію його місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 04.08.1977 року, тобто, на думку представників заінтересованих осіб він є громадянином України, так як на момент розпаду колишнього СРСР він був прописаний на території України, та відповідно не є особою, що має право імміграції на територію України.

В судовому засідання заявник свою заяву і просив її задовольнити.

Від заінтересованої особи Державної міграційної служби України Головного управління в Дніпропетровській області Самарського районного відділу у місті Дніпропетровську надійшла заява про розгляд справи у відсутності їх представника.

Заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Суд засухав доводи заявника, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, прийшов до наступного.

Відповідно виданого до посвідчення особистості (військового квитка) № НОМЕР_2 від 24 квітня 1995 року ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації.

Відповідно тимчасово посвідчення офіцера запасу №556 ОСОБА_1 служив в ВС РФ з 01.07.1975р. по 13.10.2002р. звільнений в запас за ст..51 п.2 п.п. «а» (за організаційно штатним заходам). Наказ МО №0706 від 02.09.2002р.

Відповідно до копії паспорта № НОМЕР_3 , виданий 29.10.2002р. ПВС УВС Західного округу м. Краснодара РФ - Манченко С.В. є громадянином Російської Федерації, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 13.08.1997р.

07.07.2014 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Самарського РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну №68/14, на підставі п.3 ч.3 ст.4 Закону України «Про міграцію».

01.09.2014 року Самарським районним відділом у місті Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на підставі п.4 ст.10 Закону України «Про імміграцію», прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в України №с.68/14, оскільки ним в заяві про надання дозволу на імміграцію зазначено свідомо неправдиві відомості.

Зі змісту цього рішення не вбачається, які саме відомості, вказані ОСОБА_1 є свідомо неправдивими. Разом з тим в судовому засіданні заявник зазначив, що на думку міграційної служби такими є відомості відносно не перебування раніше його у громадянстві України та відносно місця проживання в Україні.

Висновок щодо надання свідомо неправдивих відомостей Самарським районним відділом у місті Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, здійснено у зв`язку з наданою інформацією з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 15.07.2014р. щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з 04.08.1977р. до часу звернення з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Як пояснив заявник на думку міграційної служби, наслідком наявності реєстрації місця його проживання з 04.08.1977р., є набуття ним громадянства України, як особою, яка постійно проживала на території України на момент проголошення незалежності України.

З метою організації виконання Закону України «Про громадянство України» Указом Президента України від 27.03.2001 року №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок №215), який визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Відповідно до п.1 розділу І Порядку №215 для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заявку, а також інші документи, передбачені розділом ІІ цього Порядку.

Пунктом 90 розділу ІV Порядку №215 передбачено, що Головне управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі перевіряє відповідність оформлення документів щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України.

Якщо документи оформлені належним чином і підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України , начальник головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі або його заступник приймає рішення про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України.

Відповідно до п.13 Порядку розгляду питань, зв`язаних з громадянством України, затвердженого Указом Президента України №196 від 31.03.1992 р., який регулював питання визначення належності до громадянства України в період з 31.03.1992р. по 06.11.1997р. Міністерство внутрішініх справ Кримської АРСР, обласні, Київське і Севастопольське міські управління внутрішніх справ перевіряють правильність оформлення матеріалів з питань громадянства, по кожному клопотання про зміну громадянства, а також своєму поданню про втрату громадянства запитують думку відповідних органів Служби національної безпеки України, після її одержання матеріали разом з своїм висновком надсилають до Міністерства внутрішініх справ України. По заявах про визначення належності до громадянства України вирішують питання про видачу чи відмову у видачі заявникам паспортів громадян України.

З викладеного слідує, що факт належності до громадянства України підтверджувався видачею, особі яка зверталася, паспорта громадянина України, а в подальшому рішення про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України.

Статтею 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Факт не проживання на території України під час проголошення незалежності і станом на 13 листопада 1991 року, та не набуття громадянства України заявником не є юридичним фактом, який породжує правові наслідки, оскільки це фактичні обставини, які належить встановлювати в порядку адміністративного спору, який як вбачається з матеріалів справи фактично склався з заявником та міграційною службою.

Встановлення даних обставин, як доказів підлягають доказуванню іншими засобами, ніж рішення суду в порядку окремого провадження, оскільки відповідно до ч 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вищезазначеним законодавством визначений порядок і перелік підстав набуття або втрати громадянства України.

З урахуванням викладеного, в задоволенні заяви про встановлення факту не проживання на території України під час проголошення незалежності і станом на 13 листопада 1991 року, та не набуття громадянства заявником, слід відмовити

Керуючись ст.ст. 209, 212- 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :
В задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: