Справа № 752/3036/15-ц
Провадження №: 2-з/752/64/15
У Х В А Л А

30.03.2015 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Пасинок В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Вендор» - Шостак Л.Г. про забезпечення позову в цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вендор» до ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю «Львівморепродукти», товариства з обмеженою відповідальністю «Адепт-Експерт» про стягнення заборгованості за генеральною кредитною угодою та кредитними договорами, укладених в її рамках, -

в с т а н о в и в:

ТОВ «Фінансова компанія «Вендор» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ТОВ «Львівморепродукти», ТОВ «Адепт-Експерт» про стягнення заборгованості за генеральною кредитною угодою та кредитними договорами, укладених в її рамках, і, крім того, разом з позовною заявою подало заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме й нерухоме майно, належне ОСОБА_2 в межах суми 11 031 922,62 грн., обмеження останнього у виїзді за кордон та накладення арешту на його частку в статутному капіталі ТОВ «Львівморепродукт».

Зазначену заяву обґрунтувало існуванням реальної загрози неможливості виконання судового рішення в.

Оглянувши матеріали справи та поданої заяви, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, обґрунтуванням співмірності виду забезпечення позову, інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (ч. 1 п. 4 Постанови).

Разом з тим, жодного достатньо обґрунтованого доказу на підтвердження зазначених товариством тверджень та фактичних обставин, з якими пов'язується застосування забезпечення позову, які б могли б бути розглянуті судом в розрізі положень ст. ст. 56-58 ЦПК України, ним надано не було.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому, суд позбавлений можливості пересвідчитися в тому, що існує реальна загроза з боку ОСОБА_2 невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам, через що приходить до висновку про те, що заява не підлягає задоволенню.

До того ж, всупереч положенням ст. 60 ЦПК України, позивач, знову-таки, не доводить своєї позиції з приводу недобросовісності відповідача ОСОБА_2 також як власника частки в статутному капіталі ТОВ «Львівморепродукти» та того, що неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Тому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є, на думку суду, достатньою підставою для вжиття заходів для забезпечення доказів.

З огляду на викладене, враховуючи вищевикладені положення законодавства та вимоги постанови Пленуму Верховного суду України, надходжу до висновку про не співмірність заявлених вимог із заходом забезпечення позову та те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Тому, заява не підлягає задоволенню.

Крім того, не підлягає й задоволенню заява про забезпечення позову в частині обмеження у виїзді за кордон ОСОБА_2

Так, відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Перелік заходів забезпечення позову визначено в ст. 152 ЦПК України. Серед видів такого забезпечення ст. 152 ЦПК України не передбачає вжиття судом тимчасового обмеження особи у виїзді за межі України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Стаття 6 цього закону передбачає, що при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Таким чином, ураховуючи, що в Цивільному процесуальному кодексі України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст.ст. 151-153 ЦПК України, застосувати такий захід забезпечення позову як тимчасове обмеження у виїзді за межі України у зв'язку з порушенням у суді цивільної справи, приходжу до висновку про те, що заява ТОВ «Фінансова компанія «Вендор» і в цій частині задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 151, 152, 153 ЦПК України,-

у х в а л и в:

в задоволенні заяви представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Вендор» - Шостак Л.Г. про забезпечення позову в цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вендор» до ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю «Львівморепродукти», товариства з обмеженою відповідальністю «Адепт-Експерт» про стягнення заборгованості за генеральною кредитною угодою та кредитними договорами, укладених в її рамках - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня наступного після проголошення ухвали.

Суддя В.С. Пасинок