У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 4-с/759/69/15

ун. № 759/6061/15-ц

05 червня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Левко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань цивільну справу за скаргою ПАТ «Компанія «Райз» на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Сіщук В.В. від 24.03.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, та постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Сіщук В.В., від 24.03.2015 року про арешт коштів боржника, стягувач «NIBULON SA», заінтересована особа: департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

ВСТАНОВИВ:

08.04.2015 року скаржник звернувся до суду зі скаргою постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Сіщук В.В., стягувач «NIBULON SA» від 24.03.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

05.06.2015 року представником ПАТ «Компанія «Райз» - Гречиною Н.С. збільшено вимоги, а саме скаржник просив також визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Сіщук В.В., від 24.03.2015 року про арешт коштів боржника.

Скарга обґрунтована тим, що дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Сіщук В.В., не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою суду від 05.06.2015 року, замінено суб'єкта оскарження з відділу примусового виконання рішень ДВС України на департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

У судовому засідання 05.06.2015 року, представник скаржника - Гречина Н.С., скаргу підтримала та просила її задовольнити, з підстав викладених у скарзі.

У судовому засідання 05.06.2015 року, представник стягувача «NIBULON SA» - Слободяник О.П. проти задоволення скарги, заперечував, посилаючись на те, що головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень ДВС України Сіщук В.В., діяв в межах наданих повноважень та відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

У судовому засідання 05.06.2015 року, представник заінтересованої особи: від департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Кузьменко О.С. проти задоволення скарги, заперечував, надавши до суду письмові заперечення посилаючись на те, що головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень ДВС України Сіщук В.В., діяв в межах наданих повноважень та відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Державний виконавець, відповідно до вимог ч. 1. ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 11 цього Закону).

У відповідності до ч.1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Тобто, предметом судового розгляду згідно Розділу VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» є рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.03.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Сіщук В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2-к/759/1/15 про надання дозволу на примусове виконання рішення апеляційної колегії арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами ГАФТА від 23.05.2014 року № 4323А(і) про стягнення з публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз» (03115, м.Київ, пр-т Перемоги, 121В, код 13980201) на користь «NIBULON SA» (2067, Авеню де ля Гер, 49, СН-2001 Ньовшатель, Швейцарія. Номер ПДВ 652155, реєстраційний номер 02129/2006/, федеральний номер СН-645-41001762-3, податковий ідентифікаційний номер 38092) 17 536 000,00 (сімнадцять мільйонів п'ятсот тридцять шість тисяч) доларів США збитків, 4 % за період з 11.01.2011 року по 29.01.2015 року в розмірі 3 071 329,52 доларів США та 68762,43 фунтів стерлінгів арбітражних витрат, що за курсом Національного Банку України станом на день постановлення ухвали становить 328 633 626 (триста двадцять вісім мільйонів шістсот тридцять три тисячі шістсот двадцять шість) грн. 09 коп. (а.с. 10-11, том №1).

Відповідно до ч.ч.2-5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Відповідно до ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

24.03.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Сіщук В.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження (а.с. 13-14, том №1).

Також, 24.03.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Сіщук В.В. винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с. 18-29, том №1).

У вказаних постановах головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень ДВС України Сіщук В.В. постановив накласти арешт на все майно, що належить ПАТ «Компанія "Райз» у межах суми звернення стягнення 328633626,09 грн., а також арешт на кошти боржника.

Посилання скаржника на те, що постанова містить посилання на те, що накладено арешт на все майно, що значно перевищує заборгованість, є безпідставним, оскільки така постанова містить посилання про накладення арешту на майно в межах суми стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку, що оскаржувані постанови були постановлені відповідно до Закону, в межах повноважень головного державного виконавця і права скаржника не було порушено, тому у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 22, 25, 52, 57 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 209-210, 223, 293, 294, 383 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ПАТ «Компанія «Райз» на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Сіщук В.В. від 24.03.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, та постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Сіщук В.В., від 24.03.2015 року про арешт коштів боржника, стягувач «NIBULON SA», заінтересована особа: департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.Ключник