АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/5907/15-ц Головуючий в першій
Провадження 22-ц/774/2167/К/15 інстанції Колочко О.В.
Категорія № 26 (І) Доповідач - Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є., Соколан Н.О.,

при секретарі: Масловій К.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Черевика Олександра Миколайовича.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» (надалі - ПАТ «ЦГЗК») та просила суд стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отримання професійного захворювання, 243 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 вересня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "ЦГЗК" на його користь моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб та на користь держави судовий збір в сумі 487, 20 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру суми відшкодування моральної шкоди та збільшити її розмір.

Зокрема, судом першої інстанції не взято до уваги роз`яснення, викладені в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Представник позивача посилається на те, що розмір суми відшкодування моральної шкоди є несправедливим, необгрунтованим, заниженим, при його визначенні судом не в повній мірі враховано, що позивач втартила 10 відсотків професійної працездатності та являється хворою жінкою, встановлення на безстроковий термін втрати професійної працездатності означає, що відбувається тенденція погіршення в стані здоров`я , позивач переносить щоденно нервові потрясіння в зв`язку з хронічними болями, відчуттям неповноцінності та безвихідності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 працювала на підприємстві відповідача з 08.08.2001 року по 02.08.2011 року на посаді машиніста конвеєра у шкідливих умова праці.

За виявленими професійними захворюваннями у позивача складено акт від 07 травня 2014 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, відповідно до якого ОСОБА_4 виконувала роботу в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища (а.с. 15-17).

У пункті13 акту викладено висновок про наявність шкідливих умов праці - аерозоль переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони, виробничий шум та важкість праці в параметрах, що перевищували гранично допустимі.

Відповідно до п.17 акту, причиною виникнення у позивача професійного захворювання стало перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Висновком МСЕК від 01.07.2014 року їй первинно та безстроково було встановлено 10 % втрати професійної працездатності по професійним захворюванням(а.с. 19)

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилалась на те, що у зв'язку з виникненням у неї професійного захворювання та встановлення відсотку втрати професійної працездатності з вини відповідача, їй спричинено моральну шкоду.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, та стягуючи з відповідача на її користь 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди суд, виходив з того, що така сума буде спів мірна пережитим позивачем моральним стражданням у зв'язку з професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р., статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням був встановлений судом. Вона отримала професійне захворювання, втратила працездатність у розмірі 10 %.

Позивач періодично потребує амбулаторного і стаціонарного лікування, оздоровлення, переносить фізичний біль та моральні переживання, не має можливості вести звичний спосіб життя.

У зв'язку з чим, на думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції щодо спричинення позивачу неправомірними діями відповідача ПАТ «ЦГЗК» моральної шкоди є правильним, тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

На думку колегії суддів, при визначенні суми моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_4, судом в повній мірі враховані положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Так, матеріалами справи встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, зокрема, на підприємстві відповідача позивач працювала 9 років 11 місяців, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Суд першої інстанції врахував відсоток втрати професійної працездатності позивача та його наслідки для ОСОБА_4

У зв'язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача щодо того, що розмір суми відшкодування моральної шкоди, стягнутий з відповідача на користь позивача, не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, не може бути взятий до уваги колегією суддів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, а рішення суду повинно бути залишено без змін на підставі ст. 308 ЦПК України .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 вересня 2015року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: І.Є. Ляховська

Н.О. Соколан