ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Соловей Г.В.,

з участю секретаря -Момот Л.С.,

за участю позивача ОСОБА_1

за участю відповідача ОСОБА_2, представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Фастів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою посилаючись на те, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій розташований даний будинок. Відповідач є суміжним власником житлового будинку та земельної ділянки. В 2013 році ОСОБА_2 встановила бетонну огорожу по межі вказаних домоволодінь, при цьому змінивши фактично межу щляхом зміщення межі таким чином, що частина земельної ділянки позивача використовується відповідачем. На всі звернення щодо відновлення межі відповідачка не реагує.

Позивач в судовому засідані надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та підтримала позовні вимоги.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували та пояснили, що паркан було побудовано на межі земельних ділянок на місці старого паркану. Відповідачу також надано право на виготовлення технічної документації але виготовити державний акт немає можливості так, як розмір її земельної ділянки не відповідає фактичному розміру, є меншим. Також, просять застосувати строки позовної давності так, як будівництво паркану відбувалося в 2011 році, а позивач звернулася до суду про порушення її права в 2015 році. Просять відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Так, судом встановлено, що позивачу належить на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 12 травня 2011 року посвідченого Перепелицею Ж.П., приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу. Зареєстровано в реєстрі за №1079 та витягу про державну реєстрацію прав (а.с.7,8). Також, позивачу належить земельна ділянка загальною площею 0,0660 га надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в межах Борівської селищної ради, що підтверджено Договором купівлі продажу земельної ділянки від 12.05.2011 року посвідченого Перепелицею Ж.П., приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу. Зареєстровано в реєстрі за №1082 (а.с.9-12,35-38).

Вказана земельна ділянка межує з домоволодінням відповідача.

Рішенням Борівської селищної ради 32-2 від 25 грудня 2013 року відповідачу надано дозвіл на розробку та виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0879 га яка розташована в АДРЕСА_2 (а.с.34). На даний час технічна документація не виготовлена та не затверджена.

Як вбачається з технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_5 на підставі яких було виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку і в подальшому дане право перейшло до позивача у відповідності до договору купівлі-продажу, міститься Акт про встановлення в натурі (на місцевості) та погодження зовнішньої межі земельної ділянки, та передачу на зберігання встановлених межових знаків від 10.07.2010 року де зазначено, що межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) проходять з зовнішньої межі огорожі паркану тощо (а.с.55).

Відповідно до ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.78 ЗК України та ст. 373 ЦК України, право власності в тому числі на землю, включає в себе право володіти, користуватися і розпоряджатися земельною ділянкою.

Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Позивач звернувся до суду з даним позовом де зазначає, що відповідач порушив межу між земельними ділянками, а саме встановив бетонну огорожу зі зміщенням на земельну ділянку позивача, чим здійснив самозахват її земельної ділянки.

Свої позовні вимоги підтвердила листом №К-33-6-9/394 від 05.03.2014 року Державної інспекції сільського господарства України та Планом земельної ділянки АДРЕСА_1. Кадастровий номер:НОМЕР_1 яка належить ОСОБА_1 де зазначено, що дійсно підтверджено факт порушенням меж землекористування (а.с.14,15).

Разом з тим, відповідач не заперечує факт, що на місці старого дерев"яного паркану було побудовано новий бетонний паркан в 2011 році але стверджує, що при приватизації земельної ділянки до земель позивача уввійшла частина земельної ділянки, яка належить відповідачу. На підтвердження своїх стверджень належних доказів відповідачем суду не надано.

Суд не бере до уваги покази свідків так, як ні свідок ОСОБА_6, ні свідок ОСОБА_7, не підтвердили факт, що саме на місці дерев"яного паркану було побудовано новий бетонний паркан при цьому не порушуючи межу між земельними ділянками.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів вищезазначеної технічної документації із землеустрою, а саме Акт про встановлення в натурі (на місцевості) та погодження зовнішньої межі земельної ділянки, та передачу на зберігання встановлених межових знаків від 10.07.2010 року відповідачем було погоджено своїм підписом даний акт (а.с.55).

Відповідно до ч.2 ст.90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності.

Вдповідно до ст.ст.257,267 ЦК України встановлено загальний строк (3 роки) для захисту права за позовом особи, право якої порушено. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, до винесення рішення.

Як вбачається з письмових матеріалів про підтвердження порушення своїх прав позивачці стало відомо в 2014 році, а тому судом не вбачається пропущення строку позовної давності і при ухваленні рішення не бере до уваги заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У зв'язку із задоволенням даного позову, суд вбачає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору.

Керуючись ст.ст.3,10,11,56,60,84,88,212,215,218 ЦПК України, на підставі ст.ст.15,16,321,373,391ЦК України, ст.ст.78,90,91,106,152 ЗК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Зобов"язати ОСОБА_2 прож.АДРЕСА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу бетонного паркану з земельної ділянки, яка належить позивачу.

Стягнути з ОСОБА_2 прож.АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

СУДДЯ Г.В.Соловей