АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої - судді Кочкової Н.О.,

суддів - Григорченка Е.І., Каратаєвої Л.О.,

при секретарі - Левцунову І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Дніпродзержинської міської ради, ОСОБА_3, третя особа: Перша Дніпродзержинська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 18 лютого 2013 року його представник звернувся до Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за видачею свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року його тітки ОСОБА_4. Спадкове майно складається з квартири АДРЕСА_1, а він є єдиним спадкоємцем, тому просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом (а.с.3-6).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Вирішено питання судових витрат (а.с.106-107).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду, та просить ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.110-111).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що позивач ОСОБА_2 є племінником ОСОБА_4, що встановлено рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 березня 2008 року (а.с.20). ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, після її смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1. Дана квартира належала ОСОБА_4: ? частина відповідно до свідоцтва про право власності на житло, яке видане відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому від 06 січня 1998 року згідно з розпорядженням №1749-с, та ? частина відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане держаним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори 12 вересня 2000 року (а.с.16-17).

Батько позивача (брат ОСОБА_4) ОСОБА_5 помер в 1995 році, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 27 липня 1995 року (а.с.18).

Відповідно до ч.3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їх батькові (матері), якби вони були живими на час відкриття спадщини, а згідно з п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, правила книги шостої цього кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців, до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Із рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2014 року вбачається, що із заявою про прийняття спадщини на майно померлої ОСОБА_4 та про відмову від спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, що підтверджується повідомленням Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори №4781 від 04 грудня 2007 року.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 серпня 2008 року ОСОБА_2 визначено додатковий строк для прийняття спадщини строком на 6 місяців, до 13 лютого 2009 року (а.с.14).

На підставі заяви ОСОБА_2 від 06 лютого 2009 року Першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №33/2009. Постановами нотаріуса Третьї дніпродзержинської державної нотаріальної контори від 15 липня 2009 року та нотаріуса Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори від 18 лютого 2013 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 у зв'язку з тим, що право власності на спадкове майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 листопада 2007 року було задоволено позов ОСОБА_3 до Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування і визнано право власності на квартиру№49 по вул. Ціолковського,161 у м. Дніпродзержинську. Ухвалами Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 лютого 2010 року та від 17 листопада 2010 року, рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 листопада 2007 року скасовано, позов залишено без розгляду (а.с.12-13).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 серпня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори про виключення з реєстру відомостей про право на нерухоме майно, визнання права власності на квартиру, - скасовано. Провадження у справі в частині позову про виключення з реєстру відомостей про право на нерухоме майно - закрито, запропоновано ОСОБА_2 вирішити спір в цій частині в адміністративному суді. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. При цьому у рішенні від 29 жовтня 2014 року зазначено, що в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 не заперечувала проти того, що вона не є спадкоємицею ОСОБА_4 і пояснила, що проживала з останньою в одному будинку, разом з іншими сусідами надавала їй, як самотній людині похилого віку, необхідну допомогу, приймала участь у похованні ОСОБА_4, котра за життя обіцяла залишити їй заповіт на свою квартиру, чого зробити не встигла. Скасовуючи рішення суду, апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_3, реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції та нотаріальна контора є неналежними відповідачами за вимогою позивача про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, а, крім того, вимоги, пред'явлені ОСОБА_2 до суб'єкта владних повноважень, повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин та із врахуванням того, що ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4, у встановлений рішенням суду додатковий строк він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суд правильно задовольнив його позовні вимоги, а посилання апелянта на те, що судом не застосовано закон, який підлягає застосуванню, а саме ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини, - не заслуговує на увагу, оскільки протирічить вищезазначеному п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не звернувся своєчасно із заявою про прийняття спадщини, - спростовується рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2014 року, а посилання на те, що ОСОБА_3 (ОСОБА_3) вважала себе єдиною спадкоємицею, - не має правового значення для вирішення спору.

Доводи апелянта щодо неправильного стягнення із неї на користь позивача судового збору не заслуговують на увагу, оскільки ухвалою від 20 січня 2015 року вона залучена до участі у справі у якості співвідповідача (а.с.34).

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, оскільки зводяться, в основному, до переоцінки доказів, але відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду 1 інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, підстав для виходу за межі апеляційної скарги - не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.307, 308 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: