У Х В А Л А

іменем україни

08 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Дем'яносова М.В., Колодійчука В.М.,

Маляренка А.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору від 14 вересня 2011 року ОСОБА_3 відкрито кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі 20 600 грн. У результаті неналежного виконання умов договору утворилася заборгованість, яку вона, незважаючи на вимоги, не погасила.

Ураховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 28 406 грн. 59 коп.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАК КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 вересня 2011 року у розмірі 28 406 грн. 59 коп. Розподілено судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року рішення районного суду скасовано. У задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, й направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка неналежним чином виконувала свої зобов'язання зі сплати кредиту, у результаті чого за нею утворилася заборгованість.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що в позовній заяві та доданому до неї розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» по-різному вказало дату укладення кредитного договору, що унеможливлює стягнення кредитної заборгованості.

Проте повністю з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 вересня 2011 року ОСОБА_3 уклала із ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір, відповідно до умов якого їй відкрито кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі 20 600 грн.

Пред'являючи позов, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що у результаті неналежного виконання умов договору за відповідачем утворилася кредитна заборгованість.

Апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову з підстав того, що в позовній заяві по-різному вказано дату укладення сторонами кредитного договору, зокрема 14 вересня 2011 року, хоча розрахунок заборгованості зроблено з 06 вересня 2011 року і позивач не обгрунтував розбіжності.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Кредитна лінія (credit line) - кредитна угода, відповідно до якої протягом передбаченого договором терміну банк виділяє позичальнику кредит у межах узгодженої суми (ліміту кредитування) на умовах, що відрізняються від умов одноразового надання кредиту.

Законодавець пов'язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак спірний кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року № 6-63цс12 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг була підписана відповідачкою 02 вересня 2011 року (а.с. 12), проте довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки підписана нею 14 вересня 2011 року (а.с. 13).

Отже, апеляційному суду слід було зробити висновок, коли між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, і, як наслідок, коли укладено договір.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції не встановив факту недійсності або неукладеності кредитного договору, факту неотримання відповідачкою грошових коштів чи інших об'єктивних підстав для відмови у стягненні з неї кредитної заборгованості. Отже, встановивши, що відповідач грошові кошти отримала, і при цьому відмовив у позові, цим самим відмовивши позивачеві у судовому захисті.

Крім того, апеляційний суд не був позбавлений можливості уточнити суму заборгованості, виходячи з дати отримання коштів та укладення договору.

Отже, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції, ухваливши своє рішення на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України, та фактично ухилився від вирішення спору по суті.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Колодійчук

А.В. Маляренко

І.М. Фаловська