У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на їх утримання за касаційною скаргою Служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 3 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народились діти: ОСОБА_8., ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які були передані до дитячого будинку ім. Городецького, де вони перебувають по теперішній час. Батьки не виконують свої батьківські обов'язки, не працюють, не створюють належних умов для проживання та розвитку дітей, не виявляють інтересу до стану їх здоров'я. Малолітній ОСОБА_5 перебуває на обліку як дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах. Крім того, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2014 року виключено запис про ОСОБА_6, як батька дитини з актових записів про народження ОСОБА_8 та ОСОБА_5

Ураховуючи наведене, позивач просив відібрати без позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 та ОСОБА_5 у матері - ОСОБА_3 та передати Органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації для подальшого влаштування; стягнути аліменти з ОСОБА_3 на утримання дітей: ОСОБА_8 та ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частки від заробітку відповідачки щомісячно, починаючи із дня пред'явлення цього позову і до досягнення дітьми повноліття, на особу або установу в якій будуть перебувати діти; зобов'язати Службу у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації поставити на первинний облік малолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_5 за місцем походження їх матері, ОСОБА_3

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року позовну заяву Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації задоволено частково. Відібрано ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 від матері, ОСОБА_3 Передано ОСОБА_8 та ОСОБА_5 до Органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації на утримання дітей: ОСОБА_8, ОСОБА_5 аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15 липня 2014 року до досягнення ними повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 3 квітня 2015 року заочне рішення районного суду змінено. Зазначено одержувачем аліментів замість Органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації - особу або установу, де перебуватимуть діти: ОСОБА_8 та ОСОБА_5 В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі Служба у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державна адміністрація, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що залишення дітей з матір'ю, ОСОБА_3, є небезпечним для їх життя, здоров'я і морального виховання, тому слід відібрати дітей у ОСОБА_3 та передати органу опіки та піклування за місцем знаходження квартири, де відповідачка зареєстрована та стягнути з неї аліменти на утримання дітей на користь органу опіки та піклування.

Апеляційний суд частково погодився з такими висновками та стягуючи аліменти з ОСОБА_3 на користь особи або установи, де перебуватимуть діти виходив із того, що малолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_5 тимчасово перебувають в Київському міському будинку дитини ім. М.М. Городецького, у подальшому буде вирішено питання про встановлення над ними піклування.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 6 грудня 2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (після укладення шлюбу - ОСОБА_3) зареєстровано шлюб, під час перебування у якому у них народились діти: ОСОБА_8., ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження батьками дітей зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_3

На підставі розпоряджень Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 12 березня 2014 року № 115 та від 21 березня 2014 року № 141 в актові записи про народження малолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_5 внесені дані про їх батьків.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2014 року виключено запис про ОСОБА_6, як батька дитини, з актового запису від 13 травня 2014 року № 06 про народження ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та запис з актового запису від 28 серпня 2013 року № 2061 про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

13 травня 2014 року за актовим записом № 6 зареєстровано народження дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_8

15 лютого 2014 року проведено обстеження умов проживання квартири АДРЕСА_1, де було встановлено, що ОСОБА_3 дітей не доглядає належним чином, часто залишає дітей. Також за вказаною адресою було виявлено ОСОБА_5 та ОСОБА_8, які перебували у складних життєвих обставинах без батьків.

Згідно відповіді КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Дніпровського району м. Києва» малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_8 за зазначеною вище адресою не зареєстровані. На обліку у дільничого педіатра не перебувають, за медичною допомогою не звертались.

Відповідно до актів про факт передачі дитини адміністрацією Київської міської державної клінічної лікарні № 2 передано ОСОБА_8 та ОСОБА_5 співробітнику будинку дитини ім. Городецького.

Вирішуючи спір, суди виходили з того, що відповідачка зареєстрована по АДРЕСА_2, що знаходиться у Солом'янському районі, тому відсутні підстави вважати, що місцем її проживання є Дніпровський район м. Києва, де вона з дітьми раніше проживала (квартира АДРЕСА_1).

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Тобто, головною ознакою місця проживання є те, що це місце є саме житлом.

Відповідно до Положення про Будинок соціального піклування, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 7 грудня 2005 року № 2256 будинок АДРЕСА_2 є закладом соціального захисту, що надає соціальні послуги бездомним громадянам, створений для перебування бездомних громадян, який має у своєму складі відділення нічного перебування. Відповідно до п. 2.2.11 цього Положення сприяє вирішенню питань, пов'язаних з обліком та реєстрацією отримувачів послуг за юридичною адресою будинку.

Отже, по АДРЕСА_2 знаходиться не житло, а заклад, де фізичні особи отримують соціальні послуги за потребою.

Суди зазначене не врахували, не звернули увагу на те, що відповідно до довідок Будинку соціального піклування від 27 травня 2014 року № 338 та від 2 лютого 2015 року № 102 ОСОБА_3, яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 3 вересня 2013 року по 1 березня 2014 року вперше звернулась до Будинку соціального піклування 17 березня 2014 року, у якому періодично перебувала з 21 травня 2014 року.

Крім того, поза увагою судів залишились наявні в матеріалах справи докази проживання до 15 лютого 2014 року ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, зокрема: 2 акти про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я від 15 лютого 2014 року; акт обстеження умов проживання за вказаною адресою від 15 лютого 2014 року; лист координатора Дитячої благодійної програми ВБФ «ЕЗРА» від 17 лютого 2014 року тощо.

У ст. 2 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Тобто, для реалізації прав та свобод особи реєстрація її місця проживання чи місця перебування наперед встановленого значення не має.

Таким чином, висновки судів про те, що вирішальне значення при визначенні місця проживання особи є офіційні дані органу реєстрації місця перебування та місця проживання фізичної особи, а не дані про її фактичне місце проживання, є передчасними.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пп. 2-5 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, що залишилися без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбування покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами внутрішніх справ, пов'язаним з ухиленням від сплати аліментів та відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов'язки, а також діти, розлучені із сім'єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, та безпритульні діти.

Згідно з п. 31 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 тимчасове влаштування дитини, яка залишилась без батьківського піклування, у межах своєї компетенції здійснюють служба у справах дітей за місцем виявлення дитини та кримінальна міліція у справах дітей органів внутрішніх справ.

Суди у порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України зазначене не врахували, не дали оцінку тому, що малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_8 було виявлено за адресою: АДРЕСА_1, тобто у Дніпровському районі м. Києва.

Крім того, зобов'язавши передати малолітніх дітей Органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, який не є позивачем у справі, та стягнувши аліменти на користь цього органу, суди не залучили його до участі у розгляді справи, а задоволення вимог щодо зобов'язання третьої особи вчинити певні дії не відповідає вимогам законодавства. До того ж, вирішення питання щодо стягнення аліментів в даному випадку залежатиме від визначення органу, якому будуть передані малолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_5 для подальшого влаштування.

За таких обставин, ураховуючи, що судами не встановлені всі фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судові рішення відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації задовольнити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 3 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик