Справа № 495/2364/15-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

02 липня 2015 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої одноособово - судді Гайда-Герасименко О.Д.,

при секретарі Завацькій І.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

представника відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Білгород-Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка та представник відповідачки позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення та просили відмовити в повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі по наступним підставам.

В судовому засіданні встановлено, що позивач в позовній заяві вказує, що на момент написання розписки про отримання відповідачкою від позивача суми завдатку, у відповідачки ОСОБА_2 не були належним чином оформлені правовстановлюючі документи, що не відповідає дійсності.

Оскільки розписка про отримання грошових коштів була написана 08 листопада 2014 року, а 03 листопада 2014 року відповідачка зареєструвала своє право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №28942114 від 03.11.2014 року, підстави виникнення прав власності: свідоцтво про право на спадщину, серія та номер 2029, виданий 29.11.2012 року, приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5, стосовно земельної ділянки документи були отримані 21.02.2015 року.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що сума завдатку яка ним була передана, і про що чітко зазначено в розписці, є авансом.

З вказаним твердженням позивача неможливо погодитись, оскільки було складено розписку в якій зазначена сума завдатку за придбання житлового будинку. Навіть якщо в розписці не були зазначені всі права та обовязки, позивач сам в своїй позовній заяві вказує, що між ним та відповідачкою була досягнута домовленості про кінцевий термін придбання нерухомого майна, його суму.

Позивач ОСОБА_4 зазначає, що з його вини не можливо укласти основний договір купівлі-продажу. Як вбачається з тексту позовної заяви позивач, нехтуючи розпискою вказує що передана сума є гарантійною, з цим також неможливо погодитись.

Відповідно до ст.570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Попередня оплата обумовлена, зокрема, бажанням сторін майбутнього договору підтвердити власні наміри і платоспроможність, гарантувати невідворотність попередньої угоди та уникнути можливої відмови якоїсь із сторін від укладення договору.

Досягши певних домовленостей щодо істотних умов майбутньої угоди про купівлю та продаж обєкту нерухомості потенційний покупець передає майбутньому продавцю, як правило готівкою, певну грошову суму, що письмово фіксується у попередньому договорі або іншому письмовому документі (розписці, акті видачі авансу, договорі завдатку тощо).

Натомість майбутній покупець отримує від потенційного продавця "гарантію" обовязкового продажу обєкту саме йому і саме на певних умовах та в обумовлений строк.

При цьому, на випадок, недобросовісності, сторони наділяють одна на одну "правом" вимагати від продавця повернення покупцеві внесених грошей у подвійному розмірі - при відмові продавця від продажу, і "правом" продавця залишити внесену покупцем суму коштів собі - при відмові покупця від купівлі.

Така практика відносин між сторонами є звичайною для ділового обороту здебільшого, в результаті таких попередніх правочинів договори купівлі-продажу все ж укладаються.

У випадку купівлі-продажу обєкта нерухомості з попередньою оплатою це визначення можна розуміти так: завдаток - це грошова сума, що видається продавці покупцем в рахунок належних з нього платежів за укладеним договором купівлі-продажу обєкту нерухомого майна, на підтвердження купівлі і на забезпечення (на випадок і порушення зобовязань) виконання покупцем або продавцем умов (вже) укладеного договору.

Однією з функцій завдатку є забезпечення існуючого зобов'язання (обовязків за договором), тобто "каральна" функція, яка полягає в тому, що: а) сума завдатк; залишається у продавця, якщо порушення зобов'язання, зокрема відмова від вже укладеного договору, сталося з вини покупця; б) продавець зобов'язаний повернуті боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку, якщо порушення зобов'язання, зокрема відмова від вже укладеного договору, сталося з вини продавця (ч.1 ст.571 ЦК України).

Якщо, як стверджує позивач, сума вказана у розписці є авансом, то відповідно до засад цивільного кодексу: на відміну від завдатку акти цивільного законодавства не дають конкретного визначення терміну "аванс", однак положення ч.2 с.570 ЦК України вказують на те, що авансом вважається сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, і відносно якої встановлено, що ця сума не е завдатком.

Крім того, з позовної заяви вбачається, що основний договір не може бути укладений з вини позивача, тому що він не зможе виплатити кредит.

Відповідачка розуміючи серйозність намірів позивача про укладання договору купівлі-продажу житлового будинку, отримавши суму завдатку передала ключі від житлового будинку та надала можливість позивачу заздалегідь улаштувати його для свого майбутнього проживання.

Тим самим, відповідачка довела серйозність своїх намірів про продаж житлового будинку, також зняла його з продажу та сумлінно чекала строку остаточного розрахунку обумовленого між ними, а саме як не пізніше 08 листопада 2015 року.

Такими діями позивач завдав відповідачці шкоду, яка в розумінні цивільного законодавства є упущеною вигодою.

Відповідно до ч.4 ст.623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) повинні враховуватися заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Ця норма зобов'язує кредитора своєчасно отримувати докази щодо здійснення конкретних заходів для забезпечення отримання доходів (укладення відповідних договорів, підготовки виробничого обладнання, приміщень, складів тощо). Це положення орієнтує потерпілу сторону на необхідність доведення фактів, які б підтверджували, що потерпілий кредитор дійсно планував отримати відповідні доходи, все зробив для їх отримання, мав для цього всі можливості і неодмінно отримав би такий доход, якби договір був виконаний належним чином.

Згідно ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності.

Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню, а ні повністю, а ні частково.

За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача не обґрунтовані, не доказані і не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.22, 570, 571, 623 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57, 58, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя