Справа № 487/2722/15-ц
Провадження № 2/487/1545/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015 м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді ТЕМНІКОВОЇ А.О.

при секретарі ІГНАТЬЄВІ А.О.,

за участю представників позивачки ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Заводського районного суду міста Миколаєва із вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_5 зазначено, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Окрім неї в зазначеному житловому приміщенні зареєстрований її син ОСОБА_3, який фактично не мешкає в квартирі з 2008 року. З цього часу син не сплачує комунальні платежі, не несе інших витрат по утриманню нерухомості, не приймає участь у спільному побуті, не отримує кореспонденцію, не має в кватирі особистих речей. Самостійно знятися з реєстраційного обліку відповідач відмовляється, що створює перешкоди у реалізації права власності позивачкою. З огляду на викладене, оскільки відповідач не мешкає у спірному житловому приміщення понад шість місяців, позивачка просила визнати ОСОБА_3, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представники позивачки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтримали позовні вимоги у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, надавши суду пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. При цьому представники позивачки зазначили, що в даний момент ОСОБА_5 має намір продати квартиру та придбати інше житло, але реєстрація відповідача перешкоджає в реалізації її права власності.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні за необґрунтованістю. В обґрунтування надав суду письмові заперечення, зазначивши, що позивачка ОСОБА_5 (до шлюбу ОСОБА_5) є донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 До смерті бабусі (2002 рік) та дідуся (2007 рік) відповідач доглядав за ними, та до 2006 року мешкав у спірній квартирі. У 2006 році відповідач змінив місце мешкання та почав проживати в іншому житловому приміщенні разом з дружиною. До 2009 року у спірній квартирі мешкала сестра відповідача ОСОБА_11 зі своєю родиною. Після цього, позивачка почала здавати квартиру, аморально ігноруючи думку відповідача, який також міг буди співвласником даного житла, оскільки дідусь збирався віддати ОСОБА_3 належні йому ? частку квартири, але не зробив цього. Утриманням квартири займалися квартиранти, тому посилання позивачки на те, що відповідач не сплачує комунальні платежі є недоречними, оскільки сама позивачка цього самостійно також не робила, та взагалі ніколи постійно не мешкала у місті Миколаєві. Крім того, в даний момент відповідачем подано до суду позов про поновлення строку для прийняття спадщини та усунення позивачки від права на спадкування за законом.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що він, починаючи з 1994 року мешкав разом з бабусею та дідусем за адресою: АДРЕСА_1. Мати відповідача ОСОБА_5 мешкала окремо та мало цікавилась життям та здоров'ям як своїх батьків, так і своїх дітей. У 2006 році відповідач одружився та, у зв'язку зі створенням власної родини, самостійно, добровільно переїхав мешкати разом дружиною за іншою адресою (АДРЕСА_2), де в них народилась донька. Незважаючи на зміну постійного місця мешкання, відповідач турбувався про дідуся до моменту його смерті та часто відвідував його. Після смерті дідуся мати прийняла спадщину, як єдина донька спадкодавця, але не мала цього робити, оскільки ? частини має належати ОСОБА_3 згідно волевиявлення ОСОБА_6 (діда), яке він не оформив у зв'язку із незнанням закону або через похилий вік. Для добровільного зняття відповідача з реєстрації позивачка повинна сплатити йому компенсацію за частку в квартирі, яку б він міг успадкувати за заповітом, у разі, якщо б дідусь його оформив. Оскільки фінансові питання між сторонами дотепер не вирішені, підстави для задоволення позову відсутні. Також ОСОБА_3 зазначив, що улітку 2008 року він декілька днів мешкав у спірній квартирі разом зі своєю родиною, оскільки він мав малолітню дитину, а в даному приміщенні є кондиціонер. Але, після телефонної сварки з позивачкою, з метою уникнення подальших конфліктів, він повернувся мешкати до квартири, де мешкав до цього часу, та вподальшому спроб заселитися до спірної квартири не робив.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіти й користуватися майном.

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, у тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Судом встановлено, позивачка ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.12.2007 року НОМЕР_1, реєстровий номер 4-332, як спадкоємиця всього майна після смерті батька ОСОБА_6 (а.с.4). Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом №35476432 від 26.03.2015 року.

За відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Миколаївській області, окрім позивачки в належній їй квартирі з 27.02.2007р. в якості члена сім'ї власника (як колишнього так і теперішнього) зареєстрований її син ОСОБА_3 (а.с.13).

З 2006 року відповідач не мешкає у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, оскільки він, після одруження та створення власної родини добровільно змінив постійне місце проживання.

Дана обставина була підтверджена самим ОСОБА_3 у судовому засіданні під час дачі особистих пояснень з приводу пред'явлених до нього позовних вимог.

Аналогічна інформація викладена в акті, посвідченому житлово-комунальним підприємством Миколаївської міської ради «Бриз» ЖЕК№1 (а.с.5).

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, у судовому засіданні також підтвердили факт не проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі понад п'ять років.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він є чоловіком сестри відповідача та мешкав у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, з моменту одруження у 2006 році та до 2011 року. З 2011 року, за домовленістю з позивачкою, в квартирі мешкають їхні кум та кума. Відповідач не мешкає в даному житловому приміщенні з 2006 року, оскільки після одруження переїхав мешкати в житло, належне родичам дружини. В теперішній час позивачка має намір продати квартиру з метою поліпшення житлових умов, але наявність реєстрації відповідача за вказаною адресою значно ускладнює реалізацію права власності ОСОБА_5

Таким чином судом встановлено, що відповідач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, як член сім'ї власника та підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням у зв'язку з тим, що він не мешкає в зазначеній квартирі без поважних причин понад рік.

Посилання відповідача на відсутність підстав для задоволення позовних вимог через наявність між сторонами спору з приводу поновлення строку для прийняття спадщини ОСОБА_3 та усунення позивачки від права на спадкування за законом суд вважає безпідставними, оскільки зміна правового режиму спірного об'єкту нерухомості за рішенням суду, у разі задоволення вимог ОСОБА_3, може слугувати підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення про визнання його втратившим право користування житловим приміщенням, та не є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову на теперішній час. При цьому суд враховує, що відповідачем та його представником, після надання судом роз'яснень в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність відкритого судом провадження за позовом ОСОБА_3, оскільки надана для огляду у судовому засіданні ухвала про залишення позовної заяви без руху такою не є. Враховує суд також те, що сама по собі наявність рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою з урахуванням предметів спору, які підлягають доказуванню по даних категоріях справ, не має вирішального значення для прийняття судом рішення по справі за позовом ОСОБА_3 про поновлення строку для прийняття спадщини та усунення позивачки від права на спадкування за законом навіть у разі прийняття судом даного позову до свого провадження.

З огляду на викладене, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки на доведеність факту втрати відповідачем права користуватися спірним житловим.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 12, 15, 16, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: А.О. ТЕМНІКОВА