АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7268/15 Справа № 186/650/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

19 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди одного із батьків, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у травні 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди одного із батьків /а.с.3-5/.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2015 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено /а.с.34-36/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, та рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с.38-39/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довела суду своїх позовних вимог, не надала суду відомостей до якої країни та на який час вона бажає виїхати з неповнолітньою дитиною, також не надала з цього приводу висновку органу опіки і піклування.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 І.0. з 24 вересня 2005 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14 травня 2007 року.

Від шлюбу з відповідачем вони мають спільну малолітню доньку Анастасію ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розлучення, дитина проживає разом з матір'ю за адресою АДРЕСА_1.

Відповідач відносно дитини батьківських прав не позбавлений.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і в нормах міжнародного права.

Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

В частині 3 статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно із п.п. 1, 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Звертаючись з позовом до суду позивач просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд доньки за кордон без дозволу батька дитини, а також просила дозволити оформляти документи для тимчасового виїзду за межі України, обґрунтовуючи такі вимоги тим, що відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоровя дитини, духовний та моральний розвиток та не надає згоди на виїзд дитини за кордон.

В той же час, належних доказів, відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України, відмови відповідача у наданні дозволу на виїзд дитини за межі України та відмови у оформлені документів для тимчасового виїзду дитини за межі України матеріали справи не містять.

Вказавши у позовній заяві бажані держави прямування ОСОБА_2 не конкретизувала державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування саме у цій державі, на виїзд до якої відповідач повинен надати дозвіл. Надання судом дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного із батьків, без визначення при цьому конкретного часу та конкретного місця перебування суперечить положенням чинного законодавства.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, давши вірну оцінку обставинам справи, обґрунтовано прийшов до висновку, що позовні вимоги про надання дозволу на тимчасові виїзди дитини за кордон та на виготовлення проїзного документу дитини без згоди батька задоволенню не підлягають.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що апелянт не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_4