АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9069/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Гребенюк В.В.
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Кабанченко О.А., Желепа О.В.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Служба у справах дітей Бородянської районної державної адміністрації у Київській області, Служба у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Служба у справах дітей Бородянської районної державної адміністрації у Київській області, Служба у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав по відношенню до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини (аліменти) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 27 січня 2015 року до досягнення ОСОБА_3 повноліття - 18 років.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243 гривні 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 243 гривні 60 коп.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21 травня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні відповідач підтримала апеляційну скаргу.

Позивач, представник позивача та представник третьої особи проти апеляційної скарги заперечували.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Свої вимоги мотивує тим, що син позивача - ОСОБА_4 перебував у цивільному шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу, відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина ОСОБА_3, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України зареєструвала дитину давши їй своє прізвище, а ім'я та по батькові батька дитини вказала, як ОСОБА_6. Відповідач на час вагітності та по даний момент має наркологічну залежність. Забрати відповідача з пологового будинку разом із дитиною до себе родичі відповідача відмовились, тому позивач забрав відповідача з дитиною з пологового будинку до себе для проживання. Від народження онука позивач здійснював догляд за ним. ІНФОРМАЦІЯ_3 син позивача помер. Після смерті сина, відповідач переконала позивача в тому, що вона буде лікуватись від наркологічної залежності, а відтак, дитину на час лікування віддасть до будинку інтернату. Проте, від матері відповідача позивач дізнався, що дитину відповідач покинула в будинку - інтернаті, а сама не лікується, місце її перебування не відоме. Позивач неодноразово відвідував онука в будинку інтернаті. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 25.09.2012 року відповідача було взято під варту та з 26.09.2012 року відповідач перебувала в Київському СІЗО за обвинуваченням у вчиненні злочинів передбачених ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України. Розпорядженням Подільської РДА у м. Києві від 23.01.2013 року за № 18 онукові позивача було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. На підставі розпорядження Подільської РДА у м. Києві від 20.03.2013 року за № 140. 28.03.2013 року дитину було передано для тимчасового проживання позивачу. З 28.03.2013 року по теперішній час дитина проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1. Позивач здійснює догляд за дитиною та матеріально її утримує, дитина чиста, охайна, доглянута, відвідує дитячий садок «Срібний дзвіночок». В свою чергу, позивачу стало відомо, що відповідач за амністією перебуває на волі, однак, дитиною остання не цікавиться, не зустрічається з нею, не здійснює обов'язку по вихованню та матеріальному утриманню дитини, не працює, не має постійного місця проживання. Позивач у жовтні 2014 року звернувся до Немішаївської селищної ради із зверненням про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно її сина ОСОБА_3, оскільки, позивач бажає встановити опіку. Виконавчим комітетом Немішаївської селищної ради Бородянського району Київської області було винесено рішення від 14.10.2014 року за № 160 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Розпорядженням Бородянської РДА Київської обл. від 07.11.2014 року №32 затверджено висновок Служби у справах дітей та сім'ї про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно її сина ОСОБА_3. Відповідач інших дітей та утриманців не має, стягнення за виконавчими провадженнями відсутні. Позивач має повних 60 років, отримує пенсію, а також працює. Коштів на утримання дитини не вистачає. В зв'язку з вищевикладеним, звернувся до суду до відповідача з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про народження від 20.07.2010 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1300. Батьками дитини записані ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер син позивача, що підтверджено свідоцтвом про смерть від 17.10.2011 року виданого відділом реєстрації смерті, актовий запис № 17791 (а.с.7).

Розпорядженням Подільської РДА у м. Києві від 23.01.2013 року № 18 ОСОБА_3 було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.15).

На підставі Розпорядження Подільської РДА у м. Києві від 20.03.2013 року № 140 28.03.2013 року ОСОБА_3 було передано для тимчасового проживання позивачу, що підтверджено актом про передачу дитини в сім'ю та актом обстеження житлово-побутових умов (а.с.16, 17).

Розпорядженням Подільської РДА у м. Києві від 20.03.2013 року № 140 над малолітнім ОСОБА_3 було встановлено опіку, позивача було призначено його опікуном. (а.с.56).

Виконавчим комітетом Немішаївської селищної ради Бородянського району Київської області було винесено рішення від 14.10.2014 року № 160 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача (а.с.21).

Розпорядженням Бородянської РДА Київської області від 07.11.2014 року № 322 було затверджено висновок Служби у справах дітей та сім'ї про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно її сина ОСОБА_3 (а.с.23).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Бородянської РДА Київської області від 07.11.2014 року Бородянська РДА Київської області., як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.24).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо позбавлення батьківських прав відповідача виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають: один з батьків; опікун; піклувальник; особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 28.03.2013 року по дату ухвалення рішення проживає разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1, та позивач у справі здійснює його догляд та матеріальне утримання.

Судом не встановлено доказів, які свідчать про те, що відповідач піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Доказів наявності у відповідача душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання, або інших не залежних від неї причин, що унеможливлюють виконання своїх батьківських обов'язків, судом також встановлено не було.

При визначенні розміру аліментів судом вірно враховано стан здоров'я дитини, вік та матеріальне становище опікуна, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, доказів на підтвердження наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, батьків відповідачем надано не було.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов'язків утримання дитини. На момент розгляду справи в суді прожитковий мінімум у розрахунку на місяць на дитину віком до 6 років установлений у розмірі - 1 032 гривні, з урахуванням встановлених обставин справи суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 27.01.2015 року до досягнення ОСОБА_3 повноліття - 18 років.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до ували, оскільки відповідач позбавлена судом батьківських прав з підстав передбачених. п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків щодо сина підтверджено доказами в суді першої інстанції та самою позивачкою в суді апеляційної інстанції. Відповідач підтвердила, що на даний час не працює, інвалідність ще не оформлена, тому не має коштів на утримання дитини.

Також відповідач пояснила суду, що не заперечує проти проживання сина у позивача, та проти того, щоб позивач його виховував, оскільки на даний час не має постійного місця проживання та проходить курс лікування від ряду тяжких захворювань, а її мати також не має можливості допомогти.

Відповідач в суді апеляційної інстанції просила лише про надання їй можливості бачитись з дитиною та заперечувала проти стягнення з неї аліментів, оскільки у зв'язку із поганим станом здоров'я не може працювати та утримувати дитину.

Однак, доказів, які б надали суду право звільнити відповідача від сплати аліментів відповідач суду не надала.

Представник Подільської районної в м. Києві державної адміністрації в апеляційному суді підтвердила той факт, що відповідач не зверталась із заявами до служби у справах дітей після звільнення з місць позбавлення волі щодо повернення дитини відповідачці, так як дитина була передана під опіку позивачу, хоча порядок працівниками служби відповідачці в телефонному режимі було роз'яснено. Вважає, що зазначене свідчить про невиконання відповідачкою своїх батьківських обов'язків.

Доводи апеляційної скарги про те, що після звільнення з місць позбавлення волі відповідач піклувалась про дитину та допомагала матеріально колегія суддів не приймає до уваги, оскільки доказів відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України відповідач в апеляційному суді також не надала.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Виходячи із вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, та з урахуванням інтересів дитини задоволено позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 600 гривень щомісячно.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді