Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/8933/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Лісовська О.В.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В., Рубан С.М.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року в справі за заявою представника позивача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідачів та їх представника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року задоволено частково заяву представника позивача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Накладено арешт на автомобіль Хундай Акцент д/н НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1

В іншій частині заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. Вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, не відповідає нормам процесуального права та обставинам справи. На думку представника відповідача, судом безпідставно накладено арешт на автомобіль відповідача, оскільки у заяві позивача про вжиття заходів забезпечення позову відсутні причини та відповідні докази, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов. Зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту порушення його прав та інтересів відповідачем, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. В апеляційній скарзі посилається на те, що предметом позовних вимог є стягнення боргу, який виник на підставі договору позики від 27 квітня 2012 року, що був укладений між позивачем та ОСОБА_3, у зв'язку з чим ОСОБА_1 не є належним відповідачем в справі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 25 000 доларів США (еквівалентно по курсу НБУ - 658 967 грн. 80 коп.) та 47 196 грн. 66 коп.

Представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача ОСОБА_1, а саме: автомобіль Хундай Акцент д/н НОМЕР_1, та заборони Реєстраційній службі реєструвати цивільно-правові угоди щодо Ѕ частини будинку АДРЕСА_1.

В заяві позивач посилавсь на те, що свої зобов'язання відповідач ОСОБА_3 до 27 жовтня 2012 року, як це було передбачено договором позики, не виконала та суму позики в розмірі 25 000 доларів США не повернула. Зазначав, що сума коштів, яка підлягає стягненню є значною, і в разі задоволення позовних вимог, невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Задовольняючи заяву позивача в частині накладення арешту на автомобіль, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає обставинам справи та положенням ст. 151, п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України.

Обраний судом вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль Хундай Акцент д/н НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, в даній справі є достатнім та співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки, предметом позову є стягнення з відповідачів на користь позивача грошових коштів, у зв'язку з чим, судова колегія не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що заява про забезпечення позову була подана позивачем без зазначення доказів, на підтвердження своїх вимог, судова колегія відхиляє, оскільки відповідачами станом на лютий 2015 року зобов'язання перед позивачем виконано не було, а отже існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно забезпечив позов шляхом арешту майна, яке належить ОСОБА_1, а останній є неналежним відповідачем у справі, судова колегія відхиляє, зважаючи на те, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів заявлені і до ОСОБА_1, який перебуває в шлюбі з позичальником ОСОБА_3, в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що позика була отримана в інтересах сім'ї, на укладення договору була надана нотаріально посвідчена згода ОСОБА_1, отже відповідно до положень ст. 73 СК України стягнення може бути накладене на майно подружжя.

Питання щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1, відповідно до ст. ст. 212, 214 ЦПК України вирішується судом на стадії розгляду справи по суті.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду немає.

Керуючись ст.. ст.. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий: Судді: